- 114 



je dotle bilo samo personalnih individua a nikakvih korma; ti su nastupili tek 

 kad je n odraslih individua bila posve izgubljena moć gibanja. Kao korisna uredba 

 za raširenje oblika zadržan je slobodni larvalni stadij. Sto više je napredovala 

 diferencijacija odraslog oblika, stini je duža i kompliciranija postajala ontogeneza. 

 Uza to pridolazi još to, da se i sama najranija ličinka diferencirala kan takova. 

 od zoospore postale su nakrcavanjem rezervne hrane i pod utjecajem općene 



specijalizacije na oko indiferentne hlastoinere. .laje se toliko povećalo i oteščalo 



od nagomilane rezervne hrane, da je posve napustilo stvaranje biča. pa se može 

 samo s pomoću pseudopodija gibati. I' prostoru, koji je kasnije sužen (askon-li- 

 nijal. dotično uz vanjski sloj pritisnut, galertom ispunjen, nema takvome jajetu 

 više mjesta, pa ono prodire obruč hoanocita, da se brazdi u hoanocelu. U naj- 

 jednostavnijem slučaju preobrazuju se sve blastomere u bičaste stanice; te nijesu 

 drugo negoli dalje specijalizirane mikrospore, koje svojini vanjskim polovinama 

 djeluju poput starinskih llagelata. a nutarnjim polovinama kao stovarište rezervne 

 hrane. U najranijoj dakle ontogeniji razvijale su se stanice ličinke (u našem slu- 

 čaju sve) jedan dio puta progresivno poput kakvih larvalnih organula. To opet 

 biva na temelju jedne općene razvojne tendencije, koja nastupa svuda (u protozoa 

 i u metazoa), kad nerazvijeno stanje (mlado, ličinka, a može odatle nastati i čitava 

 generacija, ako je razvojni ciklus kompliciraniji) živi pod posve drugim biološkim 

 prilikama nego odraslo stanje. U našem slučaju živi ličinka planktonski, a spužva 

 bentonski. Za koliko je ličinka pošla naprijed u svojoj diferencijaciji, za toliko 

 više mora kod povratka u ishodno stanje odrasle životinje ići opet natrag; ona 

 mora te diferencijacije ili osobitosti dovesti do redukcije, dotično vratiti se na 

 filetski davno stanje odraslog oblika a onda nastaviti, progresivni razvoj opetujući 

 („rekapitulirajući") u glavnom, koliko je moguće, filogeniju odraslog oblika. Taj se 

 prijelaz zbiva putem metamorfoze, uslijed eesa se i sama ontogeneza uvijek kom- 

 plicira i produljuje. 



Stanice prednjeg pola na sponguli djeluju u najjačem stepenu kao motorne; 

 njih pogađa redukcija i metamorfoza najposlije. /a bičaste stanice stražnjeg pola 

 vrijedi obrnuto. Uranjeno, to jest još za vrijeme planktonskoga života, potpadaju 

 pojedini' stanice domala toj redukciji i ponavljajući filogenetski tijek, povlače se 

 u nutarnjost ispunjenu galertom (pleromj. To čine. kako je razumljivo, osobito 

 stanice, određene zato, da budu ishodište spolnih stanica. Iza njih dolaze reduk- 

 cijom i druge indiferentne stanice u nutarnjost. Stvaranje posebnih komorica nije 

 pod takvim prilikama moguće. Kad spongula obustavi plovidbu te se nagiba prema 

 dnu. nastavljaju te nutarnje stanice svoju djelatnost. Dok se bičaste stanice bave 

 BVOJom redukcijom, da uzmognu preuzeti lik i građu hoanocita. kako im je filo- 

 genijom propisano, s tom razlikom, da one to sada čine pojedinačno a ne u cijelim 

 krpama poradi sile prilika, prodiru već pripravljene pinakoeite među njih zašti- 

 ćujući ih. te se konstituiraju u zaštitni pinakoderm na slobodnoj površini, dok 

 prema novoj podlozi čine plazavu nožnu ploču opetujući svoju važnu nasljedenu 

 funkciju. Bičaste stanice poniru, a jer još nijesu prepatile anafazu razvoja, koja 

 je metamorfozom postala nužna, nema smisla, da se to događa kao u filogeniji 

 pravilno u obliku komorica. Stanice se tek naknadno konstituiraju u jedinstven 

 epitel, a da se kud toga svaka oil njih morala okrenuti za ISO". Na slobodnom 

 polu, koji je okrenut prema nutarnjosti, razvija se bič i kolar ; pojedine pinakoeite 

 preuzimaju nasljedenu funkciju vratara, l'ore naravno mogu tek naknadno pro 

 drijeti, a pod pritiskom navrle vode proširuje se jedan otvor (onaj koji leži nuj- 

 više) u oskiilarni "tvor. Najprije velikoj amebi slična „pupa" diže se. poduprta 

 skeletnim iglicama, stu ih izlučuju nutarnje stanice, pa dobiva vrećast oblik. Taku 

 smo došli j u filogeniji i u filontogeniji od pla/.a\e jednostavne spongamebe, do 



poznatog olinta ili aSkonskoga stadija s ličinkom: jednostavnom spongulom slo 

 ženom od samih bičastih stanica. Time naravno nije još ništa rečeno pogledom 

 na primitivnosti askonskoga tipa; taj predstavlja samo recentni vršak jedne od 

 mnogih razvojnih linija Bpužava. 



