— 116 — 



slučajima daje ontogenija pouzdano dobru sliku filogenije, jer se radi o organi- 

 zacionom napretku, postignutom u razmjerno nedavnoj filogenetskoj prošlosti. To 

 su pojedinosti, koje pripadaju specijalnom području. 



.loš bi se samo s nekoliko riječi dotakli lieksaktinelidske linije. Una /.upravo, 

 i što se bitnih karaktera tiče. teče posve paralelno s ragon-linijom i sikon-linijom, 

 no ima svoje osobitosti is obzirom na ektosomn i s obzirom na hoau osornu. Ra- 

 niji razvojni stadiji, koliko znamo, ni jesu nažalost poznati ni za jedan heksakti- 

 neliđski oblik. Nama međutim dostaje poznavanje odraslih oblika i onih nešto 

 naprednijih Učinaka oblika Lanuginella pup« po F. E. Schulze-u (149). da 

 s našeg stajališta pogledom na ostale hrpe prozremo njihovu filogeniju oslanjajući 

 se na Minchinove izvode 1116. 117). Linija heksaktinelida ocijepila se već 

 zarana od ishodišnog oblika, možda još prije stvaranja komorica. a možda i nešto 

 kasnije. Ishodište nastalih razlika ima se tražiti uvelike u osobitostima skeleta. 

 Dok je u ostalih linija zaštitni sloj zakriljujući lioanocite. kod kojih se sloj uvijao 

 prema nutarnjosti, uzeo izgled jednoslojnog epitela, ostavljajući u glavnome prosta 

 samo mjesta poniranja pojedinih hoanodermskih partija, dotle je u preda II e 

 .\ a c t i n e 1 1 i d a pinakoderm bujnije rastao tvoreći spužvaste nakupine i ostav- 

 ljajući lakune među sobom. To je najprije bilo na vanjskoj površini, pa je voda 

 kroz te lakune ulazila i izlazila. Poradi sličnih prilika i poradi zajedničkih raz- 

 vojnih tendencija za sve spužve, dogodilo se na slijepim krajevima komorica isto 

 što i u ragona. t. j. došlo je do sveze među komoricama. Do onda solidan centrum 

 pleroma postao je pod pritiskom struje iza probijanja komorica lakunaran. l'ina- 

 kocito su istim načinom opkolile nutarnje krajeve komorica kao prije vanjske 

 (trabekularni postav), dok je centrum ostao sasvim prost za lakši odvod filtrirane 

 vode. Lakune. koje odgovaraju dovodnim kanalima, dakle spongocelu, isto su se 

 tako stopile na vršku spužve u svezi s najvišom komoricom u veći otvor - oskul.irni. 

 pa je taj zato homologan (homotipan) oskularnim otvorima drugih spužava. 



'2. Sistematski položaj spužava kao konsekv encija 

 iznesena shvaćanj a. 



S našeg stajališta prosuđujemo spužve kao posebni B phylum" ili „embran- 

 ehemenf Metazoa, što još uvijek ne znači, da one imaju u prošlosti podcarstva 

 Metazoa zajednički ishodišni oblik sa svim ostalim metazoama. Spužve su se 

 odvojile samostalno iz podcarstva Protozoa i čine sasvim distinktnu liniju, pa ne 

 uviđamo nuždu, da postavimo za njih posebnu kategoriju podcarstva: Parazoa 

 iSollas), jer ni za ostala „prava'' metazoa nijesmo sigurni, jesu li sva monofilet- 

 skoga pndri.jetla. Coelenterata, koja po svojoj organizaciji stoje među metazoama 

 ponajbliže spužvama, vuku lozu iz druge linije protozoa. Jednostanični pređi spužve 

 pripadaju liniji, koja je među protozoama dovela među ostalim do razvoja rizo- 

 podskih hrpa Foraminifera i Radiolaria, dok Coelenterata vuku vjero- 

 jatnije lozu iz korijena linije jednostaničnjaka, koja kulminira u hrpi Infusoria 

 ili Ciliata (znak srodnosti u Infusoria: trihociste, stanična usta, probava s oi- 

 klozom i t. d.i (t monofilogenetskom podrijetlu Metazoa ne može dakle biti go- 

 vora, a najvjerojatnije je, da ima još takvih posebnih linija među metazoama. a 

 treba ih ipak stavljati protozoama nasuprot kao: Metazoa. Sto se tiče spužava. 

 to za sada ne uviđamo, da bi za njih bilo nužno uzeti polifilogenetsko podrijetlo; 

 zasada izlazimo sasvim dobro na kraj. ako uzmemo, da sve poznate linije spužava 

 u filogeniji konvergiraju prema natrag k jednoj jedinoj liniji, koja vodi k jedno 

 staničnim prcđirna. što su slični rizopođima. 



Pored takvog shvaćanja srodnosti spužve držali smo. da je zgodnije odustati 

 od BVakog izjednačenja „tjelesnih slojeva" ili ..embrionalnih listova", te bitnih 

 morfoloških dijelova odraslog organizma s dijelovima u Coelenterata i ostalih Me- 

 tazoa. Ako bi tkogod ipak htjeo provesti tu poredbu, onda bi bilo .jedino ispravno, 

 da se boanoderm isporedi a entodermom, a pinakoderm s ektodermom, jer i u 

 ■ •ehiiteratskih preda, a pogotovu u ličinke mlađih njihovih pređa, stojao je pro- 

 baš ni sloj i najprije uopće jedini) na površini, pa je tek od nutarnjih stanica 



