- 117 — 



puštao pravi nutarnji, probavni entoderm, kad ju središte dehinscencijom postala 

 šupljinom, koja se ustima otvarala prema vanjskoj strani. I u ontogeniji celen- 

 terata dolaze ličinke tipa blastosfera, samo njihove blastodermne stanice nijesu 

 tako specijalizirane kao one u spongule, a u njih ne poniru najprije buduće 

 vanjske stanice, nego probavne u „plerom". S filogenijom celenterata bavit ćemo 

 se potanje drugom prilikom. 



3. Podrobnije opravdavanje vlastitog mišljenja (hipoteze). 

 A. rizopodskom podrijetlu praspužve (spongamebe). 



Opravdavajući prikazano stajalište, moramo najprije argumentirati izvađanje 

 preda spužve iz tako udaljene hrpe kao što su pređi današnjih rizopoda. Ako već 

 tkogod premješta postanak spužava u područje jednostaničnjaka, onda pokazuje 

 redovno na hoanoflagelata; pisaca, koji to čine, ima veoma mnogo; glavni su 

 povod tome hoanocite. Uzimajući ontogeniju kao prvi izvor, a poredbenu anato- 

 miju i histologiju kao drugi izvor za dobivanje materijala u svrhu stvaranja za- 

 ključaka pogledom na filogeniju (srodstvenih odnosa i odnosa podrijetla), moramo 

 konstatirati, da se u ontogeniji svih recentnih spužava javljaju hoanocite bez 

 izuzetka tek poslije obavljene metamorfoze. Obično se uzima, da je to zakašnji- 

 vanje nastupilo naknadno. Tu stvar isticati vrijedi naravno više onima, koji uzi- 

 maju, da je plankton ska ličinka spužve (spongula) direktni filetski praoblik; ali 

 i za nas, kad shvaćamo tu ličinku tvoi-bom svoje vrste, koja se ne može direktno 

 ispoređivati s odraslim stanjima pređa, nije bez važnosti to konstatiranje. Da su 

 gotovi hoanoflagelati direktni pređi spužava, 'što je u principu apsurdno uzimati, 

 sigurno bi se hoanoflagelatski karakter stanica (najstariji pređi morali su se sa- 

 stojati od samih hoanoflagelatskih stanica!; bio prenio i na larvalne stanice prije, 

 nego što bi se one diferencirale u drugome smjeru (specijalne bičaste stanice). 



Kad već nema druge, nego tražiti organizacioni stepen metazojskih pređa, 

 dakle i pređa spužava, među jeđnostaničnjacima, svakako je bolje, da se ne uzme 

 za ishodište specijalizirana hrpa kao što su hoauoflagelati, jer ovi očito predstav- 

 ljaju vršak jedne sporedne linije protozoa. Ako zatim pođemo još jedan korak 

 natrag ili dublje, nailazimo na jednostavne flagelate. Međutim su i sami flagelati 

 još uvijek odviše osobita hrpa s manje ili više ustaljenim osobinama, a prije svega 

 su planktonski organizmi, koji nemaju pravoga ameboidnog karaktera, dok je za 

 stanice spužava upravo karakteristično, da se lako i svakom prilikom vraćaju u 

 ishodišno ameboidno stanje. Osobito vrijedi to za larvalna stanja kod napuštanja 

 planktouskoga života. Hoćemo li sad pored svega toga ipak uzeti za ishodište 

 spužava plutajuću skupinu (koloniju) flagelatski organiziranih jednostaničnjaka. 

 zapadamo u različne teškoće kod tumačenja promjene u načinu života. Osim što 

 se prijelaz iz planktona u bentos (puzavi) ne može prihvatljivo razjasniti, morali 

 bi još uzeti, da je baš u filogeniji odraslog oblika u to doba prijelaza nastala opća 

 đeđiferencijacija stanica, dakle natražni razvoj. Puzavost ličinaka i uopće mladih 

 spužava ostaje kod toga sasvim nerazumljiva. Oa je ta puzavost dubljeg biološkog 

 značenja izlazi iz toga, što je u svezi s puzavošću došlo do razmnažanja putem 

 diobe, ta je napuštanjem gibanja postala nepotpuna, pa je tako došlo uz pupanje 

 i do stvaranja korma. Ostajemo li kod uobičajenog stajališta, morali bi uzeti, da 

 su spužve za razvoja promijenile tri puta način života (prvo planktonski, zatim 

 bentonski puzavi a najposlije bentonski sjedavi ili sesilni način); uzato bi prvi 

 prijelaz odgovarao prelomljenoj liniji. Cijeli kompleks pojava i konstatirauih činjenica 

 rasvjetljujemo uajbolje, ako uzmemo, daje odrasla spužva od početka bentonski orga- 

 nizam, i to najprije, t. j. na nižem organizacionom stepenu, puzav, a poslije pričvršćen 

 za podlogu, dok je ličinka na svoju ruku a prema razvojnoj tendenciji korisnoj za opće- 

 nitost, koju je naslijedila od protozojskih pređa (zoospore u rizopodskih organizama) 

 bila i ostala planktonski organizam. I flagelati su sposobnost produciranja bičeva po- 

 nijeli sa sobom odjeljujući se od pređa, koji su im bili zajednički spređima rizopoda. 

 I u zoospore rizopoda, i u praflagelata i u praintusorija kao i u prametazoa postao 



