121 



morfoze, daje ona skopčana s propadanjem bilo pojedinih larvalno diferenciranih 

 stanica, bilo čitavih larvaluih organa (Pilidium Pluteus i t. d., histoliza u kukuljice 

 kukaca). Uslijed sekundarno izgubljene sposobnosti bičastih stanica, da se redu- 

 ciraju i metamorfoziraju u hoanocite. morale su druge stanice uzeti drugi dio 

 njihove zadaće; to su indiferentne stanice, koje u takvih oblika (spongila!) i 

 onako imaju znatnu ulogu (gemule). 



Kad bi spongula odgovarala direktnom ascendentu spužve, zašto ne bi nje- 

 zine stanice postale direktno hoanocite, a ne tek putem metamorfoze ? Najviše 

 govore protiv spougule kao ascendenta spužve silne teškoće za razumijevanje i 

 tumačenje sjedanja larve na dno. Stvaranje skeleta kao razlog tome ne dolazi 

 nikako u obzir, jer ne samo da larve napuštaju plankton i prije nego izgrade 

 toliko skeletnih iglica, da bi nastao statički razlog padanju, nego se to događa i 

 u oblika, koji nemaju teškog skeleta ili uopće skeleta. Znamo da i Foraininifera 

 i Radiolaria i pored skeleta plutaju, a isto vrijedi i za pluteus. I tako ne ostaje 

 baš nikakov vjerojatan razlog, koji je mogao biti velik povod za općenu pojavu 

 napuštanja planktonskoga života a za prijelaz k bentonskomu. Isto je tako i u 

 mnogih drugih hrpa morskih životinja. 



Razvoj puzave praspužve išao je donekle svojim putom bez obzira na život 

 i diferencijaciju ličinke. Sto više, događalo se baš protivno: promjene, što su se 

 događale na odraslom obliku, modificirale su i ontogeniju (najviše u obliku hete- 

 rohronija, t. j. pojave kasnije stečenih osobina u ranijem razvojnom stanju I. pa 

 su danas rijetke spužve, u kojih je ličinka sačuvala bar za malen dio svoje i 

 onako kratke planktonske eksistencije potpuno svoje starinske morfološke osobine 

 (histološke su se i onako sasvim promijenile), t. j. da je izgrađena samo od bičastih 

 stanica, koje nijesu drugo, nego nešto specijalizirane zoospore tlagelatskoga ka- 

 raktera (spongula naše klatrine). Za razliku prema planktonskim ličinkama više orga- 

 niziranih bentonskih životinja (poligordius-ličinka. pilidium, različne ehinodcrmske 

 larve) nijesu spongule uopće dotjerale u svojoj autonomnoj organizaciji daleko; 

 to stoji očito u svezi s time, da ni odrasli oblici nijesu u svojoj organizaciji po- 

 kročili osobito naprijed — takva je bila općena razvojna tendencija u linije spužve. 



Posebnih larvalnih organa nema nijedna spongula. ako ne ćemo tako nazvati 

 neko osobito pigmentiranje ili vijenac jačih bičeva oko stražnjeg pola. Pretva- 

 ranje pak jednostavne spongule u parenhimulu pripada drugamo. 



Jednu osobitost spongule moramo ipak još osobito istaknuti, a to je njezin 

 polaritet. Taj se polaritet razvio na ličinki sekundarno uslijed planktonskoga ži- 

 vota, a nema, pa nije ni imao. nikakve sveze s odraslom životinjom. U pravilu 

 spongula zasjeda s prednjim polom na dno. što se moglo i očekivati, jer zasjeda 

 ipak prije, nego bičeve posve uvuče, prije nego se desarmira. Uslijed toga do- 

 spijeva s polom, kojim pliva naprijed, naravno najprije u dodir s podlogom. Maas 

 je izračunao za jedan slučaj 70% takvih „normalnih" zasjedanja. No ako se ispo- 

 rede navodi svih pisaca, onda se vidi. da spongule veoma često zasjedaju kojekako, 

 a da to nije ni od kakvoga utjecaja za dalji razvoj ličinke. Mlade spužve nemaju 

 uopće određenog oblika, pa se za njih ne može o kakvom polaritetu ni govoriti. 

 Vrijedno mi se čini podsjetiti na to, kako ni kod viših bentoskih životinja (ne- 

 mertini, ehinodermati) s planktonskim larvama nema među polaritetom larve i 

 odrasle životinje podudaranja; tako dolazi do čudnih slika pluteusa u metamorfozi, 

 gdje je pluteus bilateralno simetričan, a sasvim koso na njegovu glavnu os 

 izrašćuje poput kakvog parazita zametak radijalno Ipentaktino) građenog odraslog 

 organizma. 



Iz svega se toga može vidjeti, kako je opravdano, da se pored filogenije 

 odrasle životinje razlikuje i filogenija ličinke i u većem stepenu, nego bi to bilo 

 dopustivo po 0. Hertwisu (176. Filogenija ličinke, dotično lanac ontogeneza, 

 ima svojih osobitosti, ma da svaki put na koncu rezultira tipična odrasla životinja. 

 Obje su filogenije organski među sobom vezane, te jedna djeluje- na drugu modi- 

 ficirajući. Ta zametak, da dospije do organizacionog stanja odrasle životinje, mora 

 u svakoj ontogenezi proći svim larvalniin stanjima! Do česa može dovesti ta 

 dvogubost filogenije istog objekta, pokazuje slučaj kukaca s potpunom metamor- 

 fozom; treba samo isporediti gusjenicu i leptira jedne te iste vrste. 



8a 



