— 123 



(osim za arheocite) za slučaj, đa bi spongula (dotično sponguli odgovarajući 



morfološki organizacioni stepen) bila kao takva aseendenat spužve. Pinakoeite bi 

 imale ostati na površini, a buduće bi se hoanocite imale uvinnti ili povući u nu- 

 tarnjost, da u miru unaprijed konstituiraju hoanoderm dotično komoriee, pa ne 

 bi bilo čitave zagonetne metamorfoze i obrata slojeva, kuji je zadavao toliko brige 

 zoolozima. Da pinakoeite napokon mogu isturiti bič, dokazuje slučaj halisarke. 

 Kad se već to ne događa, onda bi se bar mogao očekivati direktni prijelaz bi 

 častih stanica u hoanocite, jer i te imaju tipični bič. Iz slijeda promjena u onto- 

 geniji, koji opažavamo faktično kao pravilo, zaključujem, da su u filogeniji 

 odrasle spužve ostavljale jednoličnu površinu spongamebe najprije pojedine sta- 

 nice u svrhu rasploda, napuštajući hranidbenu zadaću, pa da je hrane družice, 

 koje su toga posla (generativnog) bile odriješene. Tek kasnije počele su „para- 

 sitirati" i pojedine bjegunice nalazeći u subepiteliju (galerti ili enhimu) povoljne 

 životne prilike. Kad je tih stanica postalo više. znao ih je organizam („njegova 

 entelehija") upotrijebiti u drugom smjeru. 



Uzimamo dakle, da tek iza potpune dediferencijacijc bičastih stanica počinje 

 prava diferencijacija odrasle spužve. Sama metamorfoza nastala je uslijed krize 

 morfološke, do koje je moralo doći na prijelazu od planktonske larve k bentonskoj 

 odrasloj životinji. Sto je dalje došla ličinka u svojem autonomnom razvoju, pa što 

 je dalje odrasla životinja došla u napredovanju organizacije, tim je veći postajao 

 konflikt tih linija za prijelaza. Prema tomu je i metamorfoza postajala sve to 

 kompliciranijom. Da se udovolji principu skraćivanja ontogeneze. .jer bi ova na 

 račun odraslog stanja (kukci !) postajala sve dužom, a za razliku prema prilikama 

 u drugih nekih životinja, kao ehinodermata, anelida. nemertina. od kopnenih n. pr. 

 kukaca, nije ovdje ličinka u stanju, da se samostalno hrani, pa se zato ontogeneza 

 mora skraćivati, vidimo u ontogenezi spužve cijeli niz pojava, koje mizerno 

 označiti kao uranjene priprave za metamorfozu (dediferencijacija bičastih stanica 

 i ulaženje njihovo u spougulocel). 



E. K rekonstrukciji najranijeg filetskog odsječka odrasla oblika. 



U ontogeniji spužava otpala je tako zvana rekapitulacija prvotnih filetskih 

 stadija. Nas to ne iznenađuje, te nam se čini sasvim razumljivo, jer izvodimo 

 spongulu iz produkta sporulacije prastarih, jednostaničnih pređa spužava. Odatle 

 je došlo do ontogenetskos" razvoja putem krize metamorfoze - a uzato je 



nastupilo postepeno skraćivanje najranijih ontogenetskih stanja. U brazđenju i 

 stvaranju blastoderma ne možemo naći nikakvih filetskih reminiscencija na neka- 

 dašnja odrasla stanja praspužve. Odatle izlazi nužda, da ta najranija filetska stanja 

 konstruiramo putem poredbe, promatranja općih prilika i kombinacije, što me- 

 đutim vrijedi jednako i za rekonstrukciju najstarijih pređa svih ostalih metazoa. 

 No ni tu ne postupamo sasvim bez stvarne podloge. Možemo se pozvati na za- 

 jednički ameboidni karakter (dotično na neprestano naginjanje na nj) svih stanica 

 odrasle spužve, na plazavc pinakoeite. na plazavi taban u ličinaka i mladih spužava. 



Da u tome budemo dosljedni, a da nam bude rekonstrukcija vjerojatnija i 

 uvjerljivija, imali smo pred očima prilike, kakove sada nalazimo među recentnim 

 nižim rizopodima. Koci toga ne zaboravljamo, da je taj postupak hipotetičan, no 

 ublažujemo ga, ujedno ističući, da se tu ne radi toliko o pojavama i realnim orga- 

 nizacionim stanjima, koliko o uočenju razvojnih tendencija i razvojnih mogućnosti, 

 koje su se javljale u različnim linijama rizopoda. Te su tendencije morale postojati 

 i u pređa današnjih rizopoda, dakle su ih mogli i pređi spužava prenijeti od 

 pređa, koji su bili zajednički njima i rizopodima ; na tome se osniva naša su- 

 pozicija. kao radna hipoteza. Na to nas navodi logična nužda, da započeto odma- 

 tanje svih niti provedemo do kraja i tako dospijemo do nekog hipotetskog 

 završetka (zapravo početka). 



Uzimamo dakle, da prijelaz iz jednostaničnog stanja u najranije mnogostanično 

 stanje praspužve čini neka vrsta plazmodija, u kojem ipak nijesu bile doista stop- 

 ljene sve integralne ameboidne stanice. Slobodni rub plazavog tabana živo nas 



