124 



sjeća takvog stanja. Za nas je prilično sporedno, đa li je taj plazmodij postao iz 

 pojedinog ameboidnog individua, kuji je postigao znatnu personalnu veličinu na- 

 jedamput, nekako eksplozivno, kako neki uzimaju, puteni mutacije, raspadom u 

 mnogo stanica ili pak sekundarnim /.druženjem mnogobrojnih ameboidnih stanica. 



koje su postale uzastopnim diobama. U pr\ i bi slučaju, za koji govore neke 



pojave medu mesozoima, bilo eventualno |i akiiućc individualiteta u viši stepen 



razumljivije. 



Dok se pojedina ameboidna stanica u najjednostavnijem slučaju mogla gi- 

 bati valjajući se naprijed, t. j. tako. d.i je avaki čas drugi dio površine došao u 

 kontakt s podlogom, pa je prema tome svaka točka površine bila sposobna za 

 gibanje i ujedno za uzimanje brane a taj sigurno najniži organizacioni stepen 



nalazimo i danas u nekojih ameba — dotle su u plazmodij združene ameboidne 

 stanice morale taj postupak promijeniti. Već medu amebama nalazimo takvih. 

 koje su neprestano s istom stranom tijela priljubljene podlozi, pa se gibaju s po- 

 moću nekog strujanja (stanični tabani. 1 'slijed toga se mogao ostali dio površine 

 više specijalizirati za uzimanje brane. Ta ista razvojna tendencija, skopčana 

 s diobom rada ne među pojedinim dijelovima iste stanice, nego medu stanicama 

 mnogostaničnog organizma, dovodi nas do spoznaje višeg stepena — do plazmo- 

 dija. Da ostanemo kod b, komocije s pomoću puzanja, možemo konstatirati dalji 

 paralelizam između pređa spužve (djelomice i recentnih l. pa rizopoda. Već smo 

 prije istakli, da i među amebama ima takvih, koje puzajući ne prijanjaju čitavim 

 svojim staničnim tabanom uz podlogu, nego se gibaju s pomoću staničnih nožica. 

 Xa slobodnoj površini takvih ameba moglo je što više doći do diferencijacije 

 pravog biča kao staničnog organula za svrhu lakšega dobavljanju brane. Taj 

 stepen diferencijacije puzavog tabana postigle su i spužvi- svojim puzavim tabanom. 



Oslobođenje jednog dijela površine od podloge bilo je povod za nastup daljeg 

 diferenciranja, .leđnu doduše veoma udaljenu analogiju za to imamo u oslobođenju 

 prednjih ekstremiteta od podloge kod postanka čovjeka u svezi s upravnim hodom. 

 Taban ski dio stanica nije u spužava doveo dalje do osobitih diferencijacija. 

 Mjesto il.i svaka stanica donjim dijelom puža. a gornjim da se hrani, podijelile su 

 taj posao stanice medu sobom. Jedan si' dio priklonio samo jednoj funkciji, drugi 

 opet drugoj. To je naravno mogla omogućiti samo tijesna međusobna sveza — per- 

 sonalno jedinstvo ili entelehija. Rekonstrukciji dalje diferencijacije površinskih 

 samo hranidbenih stanica ne stavljaju se nikakve teškoće na put. Djelovanjem 

 slične razvojne tendencije došlo je do sličnih diferencijacija u bezbroju proto- 

 zojskih linija. Sto se pak tiče spužava. već smo prije skicirali u kratko razvojni put. 



Ako dakle uzimamo, da se praspužva branila na čitavoj slobodnoj površini, 

 mi to ne zaključujemo iz prilika najmlađe plutajuće ličinke. Do toga zaključka 

 dolazimo motreći jedva zasjelu spongulu, i iz logičke nužde, da je svakako po- 

 vršina bila prva, koja je služila hranidbi. To moramo uzeti i kad rekonstruiramo 

 postanak ostalih meta/.ojskib linija, jer jednog nutarnjeg sloja nije prvobitno ni 

 moglo biti, a u spužava dola/.i još k tome u obzir konstantna intracelularna pro- 

 bava, koja je mogla postati samo na površinskim stanicama. 



Rekonstruirajući na taj način najstarijeg pređa spužve izlazi, zasada bar 

 /.a spužve, problem blasteje i njezine pretvorbe u gastreju u sasvim drugom 

 svijetlu. Blastula je dakle skroz larvalna tvorevina; što se tiče spužava, to blasteje 

 nije uopće ni bilo. a gastreje dakako još manje. Iz pločaste „jednoslojne" naku- 

 pine rizopoda postala je „đvoslojna" ne najeili obdaminacijom ). nego poste 



peno. Rub spongamebe ostao je zapravo do danas (kao izvučen rub tabana u 

 askonove nožne ploče) jednoslojan, samo je centar puzajućeg prametazoona 

 'deblji... budući 'bi su jedni' stanice ostale dolje, da služe samo lokoinociji, a 

 druge se ispele preko njih, da se podadu samo sticanju brane i probavljanju, dok 

 su mjesto medu njima („plerom" s „enhimom") zauzele indiferentne stanice Ipra- 

 spolne), a poslije i druge. Ti procesi odgovaraju „blastulaciji" i „gastrulaciji" u 

 morfogenezi odrasle spužve, dok to u ontogenetskoj morfogenezi teče drugojačije. 

 Poglavito od Baeckela ovamo bili smo navikli u blastuli i gastruli svake 

 životinjske hrpe gledati reminiscenciju filogenetske morfogeneze odrasle ži- 

 votinje, a baš je to zadavalo u pitanju spužava toliko neprilika i onemogućivalo 



