— 130 — 



i u krletki osjeća nagon za selidbu, kad dođe vrijeme zato. Napadno je i to, da 

 skeletne iglice dola/.e tim ranije, na što višem stepenu organizacije stoji odrasao 

 oblik, kojemu pripada dotična spongula. K tome dolazi i to, da spongule nemaju 

 posebnog larvalnog skeleta, jedino da se poredba iglica 1 donekle prilagodi orga- 

 nizaciji spongule (Esperia, Maas, 97). Skeletni' iglice spongula iste su, koje na- 

 lazimo i u odraslih oblika, pa dok u njima ima korelacije medu njihovim oblikom 

 i gradom odrasle spužve, u spongule te korelacije najžešće nema ili je sasvim 

 nejasna. Iz svega toga zaključujemo, da je stvaranje skeleta tek sekundarno pre- 

 neseno s odraslih spužava na njihove spongule. Sto su naprednija odrasla stanja. 

 to je ranija pojava skeletnih iglica u dotičnoj sponguli. 



Pogledom na pitanje: zašto u spužava nastupaju baš vapnenaste i kremične iglice. 

 ne postoji za nas nikakva teškoća. Inače to pitanje; ostavljaju neriješeno, ako 

 ne će pristati na mišljenje Haeckelovo, za koje držim, da je veoma ishitreno 

 i da sadržava okolišanje. Po tome bi mišljenju spužve, postavši bentonskima, 

 dolazile slučajno u dodir s kućicama izumrlib roraminifera ili pak radiolarija, pa 

 bi njihovi skeleti ostali mehanički vezani za površinu spužava. Na to bi spužve 

 zadobile sposobnost, da otapljaju te kućice, i to jedne vapnenaste a druge kre 

 menaste, a od otopina bi onda stvarale svoj skelet. Čemu to okolišanje? Ako su 

 foraminiferi i radiolariji pogodili uzeli direktno iz mora potrebne soli, pa prema 

 svojoj strukturi izlučiti skelete, zašto to ne bi bile mogle učiniti i praspužve? Još 

 je to vjerojatnije, kad pomislimo, da su pređi tih rizopoda i praspužve bili za- 

 jednički, dakle su jedni i drugi, rastavljajući se iz zajedničkog korijena (diver- 

 girajući u razvoju), ponijeli sa sobom razvojnu mogućnost za stvaranje sličnih 

 skeletnih tvorba. Time ujedno rješavamo pitanje o dvovrsnosti skeleta spužve. 

 Pogotovu postaje suvišno pitanje, koji je skelet prvobitniji, jer eto nijedan nije 

 morao takov biti; radi se o paralelizmu. * >d specijalnog problema spužve postaje 

 opće biološko, koje u prvom redu stoji svakako bliže protozojskome. 



Držimo, da je zato potreba za stvaranje skeletnih iglica, dotično razvojno 

 mehanička pogodba, nastala u praspužve, kad se nadvisujući probavili dio izrazito 

 razvio. Kao uporište prema nutarnjim potrebama (općenito držanje i održanje 

 forme, udaranje bičevima, plazenje) i vanjskim potrebama (čvrstoća protiv mla- 

 tanja i druge pogibli izvana), nije sama galerta mogla više dostajati, a k tome 

 dolazi svakako u obzir i neka općena razvojna tendencija, koja je vladala medu 

 spužvama. Prve štapićaste iglice mogle su nastati doduše kao nutarnja tvorba, ne 

 kao vanjski skelet, ali u tijesnoj svezi s probavnim slojem, koji je tada bio posve 

 na površini. Pored toga mogle su iglice nastati i u glavnoj osi (u galerti, naravno 

 djelovanjem posebnih nutarnjih stanica), za podavanje veće općene čvrstoće. Uz 

 uzdužni poredaj iglica dolazi u obzir i poprečni (otprilike u smjeru meridijana i 

 paralela). Pravilniji poredaj skeletnih iglica kao i više komplicirana grada iglica 

 postala je postepeno mnogostruko u korelativnoj svezi 8 daljom morfološkom di- 



ferencijacij mehkii dijelova. CJ potankosti pogledom na razvoj skeleta ne ćemo 



se upuštati; na tom su polju radili mnogi specijalisti spongiolozi, a za nas je 

 dosta, da nabacimo samo glavne crte. 



Od svih tih osobitosti odrasle praspužve jedva se štogod moglo sačuvati u 

 ontogenezi; krive su tome posebne prilike spongule. koje smo već prikazali; zato 

 smo upućeni samo na kombinaciju. Pored razlike u organizaciji, koja postoji 

 među Bpongulom i praspužvom (naravnoj recentne spužve 1 , koje ne dozvoljavaju 

 skeletnim iglicama, da igraju od početka pravu historijom određenu ulogu, do- 

 laze još u obzir prilike mjesta i metamorfoze koja desorganizira. Potonja čini 

 uranjeno postavljanje skeletnih iglica iluzornim, a ne dopušta iglicama pravilno 

 redanje, jer su iglice krojene ne samo oblikom nego i veličinom za veći orga- 

 nizam, negoli je larvalna spongula. Tek iza metamorfoze, kad se stanice ispruže 

 i rastegnu, te im površine postaju velike, mogu pojedine iglice zauzeti karakte- 

 rističan položaj. I tome je pogledu instruktivan tako zvani olint sikona; i tu vire 

 vršci iglica na sve strane napolje, jer su iglice preduge, a da bi stale u tanku 

 stijenu tijela. Međutim se i tu radi o naprednijem postlarvalnom stanju netipičnog 

 oblika. Ima nade. da ionu, eventualno jasnije prilike naći jednom u Hexactincllida. 



