— 13i — 



ti. Stvaranje komorica kanalnog sistema (za strujanje;. 



Jedan od najvažnijih momenata u filogeniji spužava svakako je prenošenje 

 probavnog epitela u nutarnjost. Već smo razložili, koje su općene prilike po 

 našem mišljenju (a to ne stoji osamljeno), dovele razvoj u taj smjer. Princip 

 prenošenja ili premještavanja probavnog dijela organizma životinjskog iz zaštitnog 

 i specijalnog hranidbenog razloga (povećavanje hranidbene površine) u nutrašnjost, 

 nije uopće specijalno karakterističan za spužve. Taj se proces, kako smo razložili, 

 događao u svim razvojnim linijama, no prema načinu preparacije i sticanja hrane 

 zbivalo se to različnim načinom. U tome su pogledu spužve pošle posebnim putem. 



Svakako bi bilo najjednostavnije, da polazeći od protospongije s oblim, iz- 

 bočenim hoanodermom, koji zauzima čitavu slobodnu površinu, uzmemo, da se 

 hranidbeni epitel na vršku počeo utiskivati sve više, potiskujući plerom. Bila bi 

 to tipična invaginacija, kako je običavaju uzimati za sve metazoe uopće. Invagi- 

 nacijom bi spužva iz stanja blasteje prešla u gastreju s jedinstvenom gastralnom 

 šupljinom i s jednim ustima sve kao u polipa. Kao u polipa bi jedinstveni 



otvor, prava usta, služio za ulaz i izlaz struje, koja donosi hranu. Vani ostali dio 

 epitela napuštao bi hranidbenu funkciju, preuzimajući zaštitnu, te bi postao, kako 

 se običava reći, parazitom nutarnjeg hranidbenog epitela. No takva spužva nema 

 još najkarakterističnijeg obilježja spužava — a to su pore. Te bi pore imale jedno- 

 stavno naknadno postati, no kojim razvojno mehaničkim povodom V Preko te 

 teškoće mislimo, da ne može takvo shvaćanje nikako prijeći; tu se jasno razabira 

 neispravnost i neopravdanost takvog izvođenja spužava. 



Pored svega toga mogu se pristaše tog mišljenja pozivati na nekoje činje- 

 nice, koje u prvi mah odlučno govore u njihovu korist. I tu je slučaj s razvojnom 

 povješću sikona imao znatnu ulogu. Prvi bolje poznat slučaj ontogeneze, pokazivao 

 je doista jedinstvenu invaginaciju bičaste polovine amfiblastule; međutim se imalo 

 očekivati protivno, kako je F. E. Schulze najprije ustvrdio. Druga teškoća, 

 preko koje se i odviše lako prošlo, bila je u tome. da amfiblastula zasjeda ustima, 

 koja su nastala baš tim načinom. Na koncu dakle ipak oskul ne postaje iz bla- 

 stopora, nego sasvim na novo, upravo tako, kaošto i obične pore. Ipak je, što 

 se činilo glavno, hoanocel jedinstven, te je makar naknadno slika takvog olinta, 

 slična polipu, ako mu se oduzmu samo tentakuli, a to se smije učiniti. 



Klatrine i demospongije ne pokazuju doduše takve invaginacije, ali je izvrsno 

 došao slučaj Oscarelle, kako ga je Heider (52) opisao. Tu se stvar odigrava 

 gotovo idealno lijepo poput kakve sheme. Idilu smeta ponešto samo to, što ga- 

 strula zasjeda opet ustima. Heider je to tumačio običajem mlade spužve, da 

 ustima po podlozi „pase" puzajući kao nekim nožicama. Međutim se ta prava usta 

 ipak posve zatvaraju, a na protivnoj strani probijaju nova kao oskul. Jedinstveni 

 se hoanoderm dijeli kao nekim boranjem u same komorice, a dovodni kanali 

 postaju naknadno kao i oskul. Spužve bi bile nekim načinom peudent deutero- 

 stomiji kod viših životinja. 



Tim slučajima (recimo, da ih ima još nekoliko) stoje nasuprot ontogeneze 

 ostalih spužava. gdje se komorice osnivaju napose. K tome dolazi, da sikon ne 

 pripada primitivnom tipu organizacije među kalcisponinjama, pa nastaju, kako smo 

 već istakli, teškoće u pitanju individualiteta, ako ćemo izvoditi sikone s njihovim 

 radijalnim tubama od homocelnih spužava. Kod klatrine pak nema invaginacije. 

 U drugu ruku ne važi oskarcla među demospongijama kao primitivni tip. U ba- 

 lisarke, koja joj stoji najbliže, postaju komorice zasebno, a nema u nje ni inva- 

 ginacije (Mets eh nikoh', 108). 



Uzevši u obzir sve to i koješta drugo, prinuždeni smo zabaciti homocelnost 

 kao primitivni ili izlazni tip, bez obzira na to, da li je ta homocelnost postala 

 invaginacijom, koju i u celenterata držimo samo embrionalnim sekundarno 

 nastalim procesom, ili kojim drugim putem. Prema tome nema ni u koje ontoge- 

 neze među spužvama primarne jedinstvene invaginacije. Više nego igdje nužno je 

 baš tu primijeniti pojave ontogeneze i to samo uz najveću kritičnost i oprez i 

 na najširoj poredbenoj podlozi, za zaključke pogledom na filetske procese odraslih 

 oblika. Spužve daju osobit primjer, kako loše primjenjivani ..biogenetski zakon" 



