— 133 — 



duboko uvriježeno, moramo pitanje podbrobnije raspraviti, tla dokažemo neodr- 

 živost toga mišljenja, a opravdanost druge naznačene mogućnosti. Jedan od glavnih 

 argumenata pobijanoga mišljenja rušimo time, što dokazujemo skroz larvalni ka- 

 rakter svih spongula i što dosljedno tome tumačimo bitnost metamorfoze. I u 

 slučaju, gdje u ontogenezi nastupa jednokratna invaginacija, ne odgovara to ni- 

 kako l'iletskoni događaju na odraslom organizmu. U ostalom sam pobio izjedna- 

 čenje ili direktno ispoređivanje ontogenetskih procesa spužava s procesima kod 

 celenterata. Isporedivati se dakle smiju samo prilike ontogenije samih spužava 

 među sobom. Prema onome, što smo već prije razložili o organizaciji spongule, 

 izlazi, da su prilike u spongule veoma slabo zgodne, a da bi se mogao konzervirati 

 /.a ontogenezu originalan način stvaranja komorica. Pored jednostranosti auto- 

 nomnih osobina spongule (različni način života prema odrasloj životinji i poradi 

 toga nastala potreba metamorfoze) dolazi tu kao modificirajući faktor onaj (oso- 

 bito nestašica prostora), koji smo istakli već prilikom raspravljanja o prvoj pojavi 

 skeletnih iglica. 



I ako u nešto promijenjenom i skraćenom obliku, ipak je u premoćnoj ve- 

 ćini ontogeneza prvobitni način osnivanje komorica prilično sačuvan, što više i 

 među askonima. To je s jedne strane mnogostruko poniranje bičastih stanica, a 

 s druge strane zasebično osnivanje komorica u heterocelnih spužava. To je jedan 

 od najsnažnijih argumenata, koji govore za ispravnost našeg mišljenja. Drugi je 

 od glavnih argumenata, koji govore protiv staroga mišljenja: teškoća tumačenja 

 postanka pora i oskula. Između „blastopora" spongule (dolazi jedino u sikona i 

 oskarele, a i tu ne uvijek ili tek samo slabo naglašeno) i oskula mlade spužve 

 nema apsolutno nikakva kontinuiteta. Oskul je ontogenetski potpuna novo- 

 tvorevina isto tako kao i pore. I oskul i pore postaju u svim ontogenezama kao 

 potpune novotvorevine i to uvijek tek poslije obavljene metamorfoze. Kojim se 

 tu pravom smije oskul izjednačivati s ustima polipa? 



Komparativna histologija i ontogenija govore zato, da su pore i oskul nastali 

 iz istih osnova. Razvojno je mehanički povod njihovu postanku strujanje. Pođemo 

 li od oblika s jedinstvenom tjelesnom šupljinom i jednim otvorom, kojim struja 

 izlazi i ulazi, kakovim bi tad razvojno mehaničkim djelovanjem mogli nestati 

 dalji otvori, kad je pritisak na sve strane osim prema otvoru isti? Ako bi i bilo 

 kakve razvojne tendencije u tome smislu, ipak ne možemo zamisliti, da ikakva 

 razvojna tendencija može djelovati bez faktične, fiziološke, biološke i mehaničko- 

 fizičke podloge. Ne samo činjenice nego i kombinaciona mogućnost ili nemogućnost 

 govori protiv starog mišljenja. 



Ne odabiramo kao ishodišni oblik ni klatrinu, ni sikon, ni oskarelu, nego tip, 

 koji je najobičniji: demospongiju s tipičnom spongulom, u koje su bičaste stanice 

 na površini, a indiferentue stanice u spongulocelu. Poradi nestašice prostora i 

 diferenciranosti bičastih stanica ne mogu komorice postati suvislim i pravilnim 

 poniranjem ili uvijanjem. Ipak postaje svaka komorica za se, pa tek sekundarno 

 uz pomoć pinakocita dolaze u kontakt i u kanalnu svezu. Pored takvih prilika 

 samo je prirodno, da pore dotično dovodni kanali postaju zakašnjeno, a pogotovu 

 to vrijedi za oskul. Kao jedino ispravno shvaćanje toga ontogenetskog događaja 

 slijedi mnogostrukost komorica i u tiletskom smislu, dakle koliko komorica to- 

 liko ustiju, no ta usta nijesu komoloirna onim jedinim ustima polipa. Kao 

 nužna dalja posljedica toga zaključka izlazi, da su prvobitno sva ta usta bila 

 jednakopravna. 



Logična je nužda našeg stajališta, da su prvobitne komorice bile slijepo 

 zatvorene. Tome se međutim nikoja činjenica ne protivi. Što više i po starom 

 se mišljenju mora logično uzeti, da je na gastreja-stanju praspužve bio samo 

 jedan otvor praoskul, homologan ustima polipa I na onoj jedinstvenoj komorici, 

 koju rado zovu gastralnom šupljinom. No kod daljeg izvođenja iskače velika 

 prednost našeg mišljenja pred starim, koje ostaje nemoćno kod pokušaja racio- 

 nalnog tumačeuja'za pojavu pora. 



Po našem » mišljenju spuštene su komorice slijepim krajem u podatnu ga- 

 lertu. Postignuto je time znatnije povećanje probavne površine uz očuvanje veće 

 ukupne čvrstoće, nego da je nastala jedinstvena velika udubina. Osim toga je 



