136 



istovremeni, te jednako jaki. a i ntjeeaj vanjskih prilika nije strogo jednoličan sa 

 svih strana, rezultira eventualno još i rotacija cijelosti. tome pogledu naliči 

 Bpongula potpuno celenteratskoj planuli. I tu se dakle vidi, da su bičaste stanice 

 bitno različne od boanocita, pa odatle postaje u daljem stadiju embrionalnog 

 razvoja nužda potpune deđifercncijacije ili embrionaliziranja, a da iz bičaste sta- 

 nice može postati boanocita. Direktna je pretvorba nemoguća. Prije će se do- 

 goditi, da organizam pušta, da te bičaste stanice kao pretjerano larvalni elementi 

 propadnu, pa da se hoanocite posve nanovo diferenciraju iz primarno indiferentnih 

 stanica (Spongilla). 



Da se vratimo k rekonstruiranoj praspužvi! Uz opisane prilike, pod kojima 

 rade hoanocite svaka na svoj račun, ne možemo nikako uvidjeti, zašto bi poni- 

 ranje počelo baš s vrškom, t. j. s najvišim mjestom, na kojem po'slije u prave 

 spužve vidimo oskul.*) Tlakovi su u glavnom porazdijeljeni podjednako po svoj 

 slobodnoj površini, pa nemamo povoda niti vršku niti kojem drugom mjestu po- 

 vršine samom za sebe pripisati bilo kakvu prednost, koja bi dovela do jedno- 

 struke invaginaeije. te da na taj način dođemo do homocelnog tipa spužava 

 s jednim glavnim otvorom. Još je i ta neprilika, što bi i u tom slučaju taj otvor 

 imao služiti ako ne samo za ulaznu struju, a ono bar za ulaznu i za izlaznu. Još 

 bi uvijek ostala nesavladiva teškoća pogledom na fiziološki ili bar tehnički vje- 

 rojatan način o tumačenju postanka pora i k tome postanka njihove funkcije kao 

 cisto ulaznih otvora. 



Poradi prije već spomenute disproporcije između napretka mase i površine, 

 a možda i u svezi s posebnom razvojnom tendencijom, koja je mogla biti već 

 praspužvi inherentna, pošao je razvoj u tom smjeru, da se površina povećala, 

 dotično time masa relativno smanjila, a ujedno i osjetljivi probavni sloj zaštitio. 

 pa i zato, da se može manje smetan vanjskim promjenama i slučajima. prikloniti 

 samo hranidbenoj zadaći. Već je negdje od početka bio običaj, da se kao u nekih 

 kolonijalnih hoanoflagelata (J J rotos/><in<ii<n pojedine hoanocite. kad su se nasitile. 

 dotično nahvatale obilnijeg plijena, povlače u galertu; tako su postale i nutarnje 

 stanice (buduće piuakocite). Poslije potpunijeg diferenciranja činile su to hoanocite 

 prolazno. No samo iz tog običaja ne bi mogli konstruirati i općeuo premještenje 

 hoanoderma u nutarnjost. 



Uzimamo, da se hoauoderm istodobno na mnogo mjesta a u korelativnoj 

 svezi sa skeletnim iglicama, koje su pod hoanodermom činile mrežotinu. slijedeći 

 pritisak vode u oknima te mrežotine. stao spuštati, ostajući u međusobnom epite- 

 li jalnom odnosu, ma da taj nije onakov. kao u trepavastih epitela. U razvojno- 

 mebaničkom pogledu izlazi takov način mnogostrukog poniranja za prilike spužve 

 i /.a način hranidbe, koji zahtijeva što veću površinu, mnogo zgodniji od jedin- 

 stvena načina. Tim je načinom postepena progresija u povećanoj površini mnogo 

 povoljnija, nego da udubljivanje ide samo s jednog mjesta. U konačnom je re- 

 zultatu ta prednost pogotovu očita, jer mjesto površine jedne određene kugle. 

 dobivamo pored manje masi' velik broj manjih kugala, koje mogu stati u tu ve- 

 liku kuglu poput mjehura sapunice. Takov smjer razvoja, kako ga pretpostavljamo. 

 odgovara bolje duhu ideje, koju upoznasmo kao vladajuću u organizaciji spužava. 

 Postankom udubina podana je mogućnost za osnovan je racionalnog sistema 

 strujanja, koji dosada nije bio moguć. Na obloj površini postala su komešanja i 

 miješanja izrabljene vode sa svježom. Odsada se te prilike svakim korakom po- 

 pravljaju. Kad su udubine postale i samo nešto izrazite, tako da bi se o otvorima 

 jedva moglo govoriti, dobio je napredni razvoj dostatni zamah, da se bržim tempom 

 pomiče naprijed. 



Sad ćemo razgledati prilike strujanja svake pojedine udubine: osnove ko- 

 iea. Prostor, Sto ispunjava svaku od tih udubina, čini posve odijeljenu tvore- 



I Iko uzmemo pravo, ne bi bilo ni nužno, da se posebno zadržavamo kod te mogućnosti, 



£taro shvaćanje razvoja spužve i onako izlazi iz plntajuće spongnle, i to zabacujemo, [pak 



o i.i ih mogućnost, jer bi tkogod mogao prihvatiti naše shvaćanje o prvobitnosti pu- 

 zavog stanja a pređa spužve, a da bi ipak pokušao spasiti staru nauku o prvobitnosti liomocclims' 

 lipa međo spužvama, pa bi mogao nadovezati na stanje prospongije ^ izbočenim, oblim hoano- 

 dermom i nastaviti un jednostrukom invaginacijom, koju pobijamo 



