146 



k posve odraslom stanju. Vjerojatno je naime, da baš taj odsječak u životnome 

 ciklu nr samo spužava, oego organizama uopće, ima kod razvoja, bio on kao što 



je u pravilu napredan ili izuzetno nazadan, glavnu ulogu. Svakako te općenim 

 razvojem poodraslog organizma uvjetovane promjene aficiraju svu plazmu vrste 

 („Artplasma der Artzellen" po Hertwigu), dakle i zametnu plazmu, koliko uopće 



iz nje ne bi dolazile, pa se prenose na dalje generaeije. Uslijed skraćivanja ili 

 premještanja pojave promjene u sve raniji čas razvoja (heterohronija) može se 

 djelovanje ili realizacija tih promjena, jamačno u modificiranom obliku, pojavlji- 

 vati uvijek ranije u ontogenezi i tamo se mora interpolirati (stupiti u korelaciju) 

 s postojećim osobinama, u našem slučaju prije svega s autonomnim larvalnima. 

 kad se radi o odsjeku razvoja sa slobodnim plivanjem. Mora dakle doći do mo- 

 difikacije ontogenetskog tijeka uslijed međusobnog utjecanja larvalnih osobina 

 s osobitostima nastaloga odraslog organizma. 



U svim linijama dolazi u spongula uranjeno dediferenciranje bičastih sta- 

 nica kao uranjena priprava za dalji razvoj u izrašten oblik. U većini linija služi 

 spongulocel kao sabiralište tih pripravnih stanica (osnova razlićnih vrsta stanica i. 

 k>je se sve od reda više ili manje oštro lokalizirano dediferenciraju na onom 

 kraju spongule. koji je okrenut natrag kod plivanja; znamo i zašto. Samo u nekim 

 manjim linijama pošao je taj razvoj u drugom smjeru, n. pr. u linije leukosolenije 

 i osobito u linije sikona. Možda ih ima još i više. Mjesto poređanja bičastih i 

 dediferenciranih stanica (ili od početka nediferenciranih u larvalnom smislu, što 

 je u principu sve jedno) od izvana prema nutarnjosti. i to tako, da izvana na po- 

 vršini I cijeloj ili na većem dijelu) stoje samo bičaste stanice, a unutri da zaštićene 

 leže dediferencirane ili nediferencirane, nastalo je u amfiblastič.ne spongule strogo 

 polarno redanje, dakle uz posve druge mjesne prilike. 



Kaošto je bilo očekivati, zauzele su prednji pol bičaste stanice, stisnute i 

 sežući bazalnim krajem duboko u irealni spongulocel obavljajući larvalnu funkciju 

 plutanja. Na sličan su način poredane na stražnjem, pasivnom polu, indiferentne 

 stanice, kojima se tijekom razvoja priključuju još i dalje stanice, a te uslijed 

 dediferenciranja postaju iz bičastih stanica na rubnoj zoni. Već te mjesne prilike, 

 koje donose sa sobom znatnu morfološku i fenomenalnu razliku, dale su posve 

 mehanički povod, daje i dalji tijek razvoja bitno promijenjen. To se osobito tiče 

 metamorfoze, no kako ćemo vidjeti, zadrle su i dublje u personalnu morfogenezu. 

 udaljujući je svakako još dalje od prvobitnog puta. kojim je odrasli asceudentni 

 oblik postigao viši stepen organizacije (t. zv. cenogeneze). Radi se tu o procesima 

 razvojno-mehaničke prirode, kakvih nalazimo često u ranijim stadijima ontogeneze. 

 uslijed znatnog nakupljanja žumanjaste tvari. Kad amtiblastula napušta plutanje i 

 pođe k dnu. kao postojbini odrasla oblika, pa se bičaste stanice stanu dediferen- 

 cirati, tada se vidi. kako je fizički nemoguće, da poniranje bivših bičastih stanica 

 i prodiranje pripravljenih pinakocita pođe onim načinom, kako smo ga za zasje- 

 dajuću spongulu većine spužava upoznali. Događa se, kaošto je i najprirodnije. 

 da indiferentne stanice (dotično pinakocite) sa rubne zone obilaze i presvlače 

 bivše bičaste stanice, koje u isti čas poniru, no ostaju pri tome donekle u svezi. 

 .. I'atoje gastrulacija najtipičnije vrste putem invaginacije!". reći će svaki zoolog. 

 Međutim to ne stoji; to je samo slična larvalna metoda ili razvojno-mehaničko 

 sredstvo, pa se radi o analogiji načina, a o homolognosti produkata nema ni go- 

 vora. Ako je amfiblastula primarni larvalni oblik i ujedno rekapitulacioni u smislu 

 starog biogenetskog osnovnog zakona, zašto se ne invaginira stražnji pol kao u 

 celenterata, zašto se blastopor ne održava u obliku usta. dotično oskula. nego na- 

 staje naknadno na protivnoj strani? Poniranje bičastih stanica u zasjele ili zasje- 

 dajuće amfiblastule u ostalom je daleko od toga, da bude tipična invaginacija, 

 ako je iz bližega promotrimo. Isporedimo li navode i slike razlićnih pisaca, koji 

 su te događaje opažavali, osobito ako uzmemo još obzir i na prilike u leukoso- 

 lenije. dolazimo do zaključka, da se tu radi jednako o obraštenju pinakocita preko 

 bičastih stanica, kao i o njihovu poniranju, da je sporedno i neobligatno stvaranje 

 većinom irealne „gastralne šupljine", a pogotovu ..ustiju". Po M etschn i kof fu 

 nestaje svakako svakoga traga blastopora i invaginacione šupljine, pa se bivše 

 bičaste stanice gnječe u kompaktnu masu: u takvom stanju moraju pretrpjeti 



