147 - 



svoju diferencijaciju u hoanocite, a po tome se tek posve nanovo redaju u hoa- 

 noderm. Amfiblastula kao oblik spongule sama je već. ako hoćemo, gastrula (pla- 

 nula); kako se dakle može promjena, koju motrimo kod silaženja amfiblastule na 

 dno, zvati gastrulacijom? 



Je li tu štogod čudno, da uz takve mjesne prilike ne dolazi do osnivanja 

 pojedinačnih komorica, kako mi postuliramo? Ovakva „pupa" ili kukuljica spužve, 

 ako je smijemo tako nazvati, a držim da imamo pravo na to, jer se radi o pravoj 

 histološkoj i formalnoj pretvorbi, sa solidnom nutarnjom staničnom masom, odgo- 

 vara prema svojim prilikama posve kukuljici klatrine. Dok se u klatrine iz takvog 

 stanja razvija homocelnost ne samo kao larvalna osobitost, nego je taj modus 

 protežiran još i time, što je homocelno stanje postignula sekundarno i odrasla 

 životinja, dotle je to ovdje samo jedna larvalna osobina, upriličena ili uvjetovana 

 posebnim mjesnim prilikama, t. j. nestašicom mjesta i poređajem stanica u spon- 

 gule (polarni porođaj). Jedinstvenost hoanoderma u plazajuće kukuljice sikona 

 nije dakle nikakva rekapitulaciona osobina s filetskom važnošću za ascendente 

 odrasle spužve, kao što nije ni zajedničko poniranje bičastih stanica u ličinke 

 nikakva filetska „reminiscencija". Naći ćemo zajedničko poniranje (tobožnju in- 

 vaginaciju) i u nekih demospongija uz doduše posve drugojačije mjesne prilike, 

 no koje su isto tako u razvojno-mehaničkom smislu bile za pojavu takvog procesa 

 povoljne (oskarela), dok inače nema nigdje te invaginacije, ni tamo, gdje bi bila 

 moguća, ali nije ujedno i nužna kao stepenica za dalji razvoj. Svakako je karak- 

 teristično, da u linije klatrine nema „invaginacije" ili invaginaciji sličnog procesa, 

 a u leukosolenije dolazi općeno; potonje imaju amfiblastulu. prve je nemaju; time 

 je sve rastumačeno u kauzalnom smislu. tome, da se doista radi samo o larvalnim 

 stvarima, ne može prema svemu tome biti nikakve sumnje. 



Homocelnost kukuljice sikona nema nikakve bliže (genetičke) sveze s ko- 

 moceluošću askona (vanjska konvergencija); ona je nastala samo poradi nemo- 

 gućnosti u provađanju multiple ili mnogostruke invaginacije (stvaranje zasebičnih 

 komorica). kako je mi postuliramo. Kad je kukuljica sikona dotjerala jednom do 

 tog razvojnog stanja, onda je i stovarena rezervna hrana (žumanjasta tvar) gotovo 

 iscrpljena. Spongula kao slobodno plivajuća larva ne može od matere dobiti veće 

 količine te tvari na put, jer bi je veće mase smetale u gibanju, a za samostalno 

 sticanje hrane, kao n. pr. planktonske ličinke anelida ili ehinodermata, nije ude- 

 šena. stoga joj slobodni život i ne može dugo potrajati. Askoni, kad prispiju 

 jednom na to organizaciono stanje, postaju sposobni za samostalnu hranidbu. U 

 demospongija je stvar ekonomičnije udešena. obilje je stanica mnogo veće, razvoj 

 teče brže i direktnije, priprave za postlarvalni odsječak razvoja čine se ranije i 

 temeljitije, te se odmah iza zasjedanja osnivaju posebne komorice. U sikona je 

 umetnut sekundarno u ontogenezu još jedan postpupalni odsječak, u kojem mlađahni, 

 nedorasli organizam nosi prolazno organizacioni plan, sličan planu askona, a da 

 ga nije morao od askona naslijediti (konvergencija). Prema tome olintsko stanje 

 sikona za ontogeneze ne znači ponavljanje homocclnog tipa u filogenetičkom 

 smislu, nego jednu čisto larvalnu prolaznu uredbu. Nastup pora i oskula kao i 

 diferenciranih hoanocita prije potpune uspostave općene organizacije ne znači 

 ništa osobito. Osnove za to ima ličinka; radi se o uranjivanju (heterohroniji) u 

 svezi s potrebom za samostalnom hranidbom. U ostalom nastupaju pore u tipičnoj 

 ontogenezi i onako zakašnjeno, jer uvijek slijede iza stvaranja komorica, dok bi 

 moralo stvaranje komorica s njima započeti; i to je jedna „cenogeneza", nastala 

 u svezi s osobitostima sponguloderma, a odgovara zapravo drugotnoj heterohro- 

 niji. koja se sekundarno približava prvotnom postupku. 



Kad je mladi sikon, sličan askonu ili olintu, neko vrijeme ustrajao u tome 

 stanju i hraneći se stekao toliko snage i materijala, da nastavi prekinuti razvoj, 

 može se napredni razvoj, koji ima dovesti do uspostave tipičnog odraslog hete- 

 rocolnog organizma, opet nastaviti. Zaista mora biti posebnog razloga, da baš 

 sikon ima podulji razvoj, i da prolazi olintskim stanjem, dok u demospongija toga 

 nema. Možda će tkogod našem shvaćanju prigovoriti, upućujući na dalji tijek 

 razvoja, gdje radijalne tube postaju kao aktivne izrasline hoanoderma i pinako- 

 đerma, dakle načinom pravih divertikula. Nasuprot moramo upozoriti, da je lar- 



