— 148 — 



valnim stapljanjem hoanocita u jedan jedinstven nutarnji sloj, dok je praspužva 



imala istu takov vanjski sloj, koje smo mi razvoj no-mehanički razjasnili 'polarna 

 diferencijacija amfiblastule), eo ipso onemogućeno mlađahnom organizmu, da p •- 

 stigne organizaciju odrasle životinje istim tipičnim načinom, kojim se to postiza- 

 valo u filogenezi odrasla oblika. Stvaranje komorica s pomoću višestrukog uselji- 

 vanja ili invaginacije već je nemoguće. Razvojnoj tendencijiza stvaranjem komorica 

 mora se. u tako promijenjenoj ontogenezi. zadovoljiti posve drugim putem. Vi- 

 dimo, da se uz združeni aktivitet pinakoeita i hoanocita odjeljuje hoanoderm u 

 pojedine partije; od svake postaje po jedna komorica. Taj se način stvaranja 

 radijalnih tuba ne slaže s tipičnim pupaujem. a ni s inače poznatim atipičnim 

 načinima. Kao u naše hipotetske praspužve, tako ostaje i tu središnji prostor 

 Ispongocel) pokriven samim pinakocitama. Kako je Maas (93) pokazao, prodiru 

 kod toga pinakocite. koje je najprije hoanoderm izbočio jednostavno pred sobom, 

 s površine aktivno u nutarnjost, guraju se među spomenute partije hoanocita, 

 tako da ih medu sobom dijele i ujedno preuzimaju oblaganje centralnog spongo- 

 cela; sličan se proces odigrava i u oskarele. te plakine. U oblika, koji naginju 

 stvaranju izrazitog galertastog pleroma. ne treba pinakoderm daše zajedno s boa- 

 uodermom izboči (tobožnji divertikulii. pa otpada vanjska sličnost s pupanjem. 

 Slično stoji stvar u oskarele (analogija). 



Takov način stvaranja komorica govori više nego isto drugo u prilog našem 

 mišljenju. Kad bi se radilo o rekapitulaciji stvaranja izraslina (leukosolenijal. 

 morao bi hoanoderm zajedno s pinakodermom jednomjerno izrašćivati, a ne da 

 pinakoderm urašćuje i nekim načinom gura hoanoderm u divertikule. U tome 

 načinu stvaranja komorica naziramo. silom vanjskih prilika (vanjski uslovi raz- 

 voja!), modificirani prvotni r nasljeđeni" način razvoja. Dolazi do neke kao iskre- 

 nute ili obrnute invaginacije hoanoderma, koja je postala takva uslijed toga. što 

 je tek zakašnjeno omogućena, t. j. iza kako je hoanoderm u pinakodermu postao 

 cjelovit silom larvalnih prilika. Kao znak prvobitnosti homocelnog stanja iznosi 

 se činjenica, da ispod oskula ostaje u nekih sikona (Min eh i u, 116, str. 96.) 

 hoanocel ipak obložen hoanocitama. Mi to možemo tumačiti kao ostatak hoano- 

 derma prvobitne najviše komorice. Ontogeneza sikona krasan je primjer, da se 

 može pokazati, kako se jedna ontogeneza može različno historijski shvatiti, pa 

 se vidi. kako je nužno ispoređivati te uzimati obzir na biološke momente. Kraj 

 svih teškoća i nesigurnosti, što je upotrebljena neeksaktna metoda sa sobom do- 

 nosi, ipak bi bilo štetno napustiti svako ..tumačenje" ontogeneze u genetskom 

 smislu, jer bi time riješili nauku vrijednog pomagala, koje može kosturu cijelog 

 jednog sistema udahnuti dublji smisao i svezu, pa kad svoje učini, može biti mo- 

 dificirano, no nešto ostaje svakako. Put vodi naprijed, pa ma išao u nepravilnoj. 

 izlomljenoj liniji. 



Jedna ako i ne baš odlučna, a ono svakako neugodna konzekvencija starog 

 mišljenja sastoji se u tome, da bi se oskuli svih onih askonskib persona, koje bi 

 postale integrirajući dijelovi novog jedinstva, morali sekundarno degradirati na 

 pore, dakle od „ustiju" bi morali postati neki „transpiraeioni otvori", a to su 

 posve heterogene tvorevine po starom shvaćanju. Uopće je to individualitetno pi- 

 tanje ranjava peta cijelog izvođenja sikona iz askona. Istina, i u drugim živo- 

 tinjskim hrpama dolazi do stvaranja korma, kod česa često pojedine persone 

 znaju biti znatno izmijenjene, te gube mnoge atribute samostalnosti za korist 

 cijelosti, kojoj samo dijelom služe poput kakvog organa. Rijedak bi to i gotovo 

 nevjerojatan slučaj bio. daše baš sve persone potpuno stapljaju u novo jedinstvo. 

 Gdjegod inače iz jedinstvenog zametka još tijekom ontogeneze postaju kompleksni 

 individualiteti (sifonofore, penatulide. briozooni. tunikati s pirosomom), svuda se 

 njihov mnogostruki karakter može lako prepoznati, a nije tek nužno poznavanje 

 oiitogenetskih pojedinosti. 



.loš bi samo upozorio na osobit oblik komorica u sikona, koji je dao po- 

 voda, da ih nazivaju radijalnim cijevima ili tubama. Već najbliži rođaci sikona. 

 za kojega ontogenezu nažalost ne pozuamo dosta potpuno, imaju tipične kuglaste 

 komorice, kako ih imaju sve ostale spužve (demospongijei, dok nekoje imaju 

 poput Hexactinellida naprstku slične komorice. Osobit oblik komorica u sikona 



