— 15() 



tome sličnih spongula medu demospongijama). I tu je larvalna stanična i mor- 

 fološka diferencijacija polarna. U oskarele međutim dediferencijacija larvalnih bi- 



rastih stanica nastupa mnogo kasnije nego u klatrine. Spongula oskarele pliva 

 u slobodu kao jednostavna blastosfera s otprilike jednolikim bičastim spongulo- 

 dermom. koji opkoljuje prostrani spongulocel. Kan manje aktivne i za plivanje 

 manje potrebne Stanice stražnjega pola nose u sebi osnovu /.a stvaranje pinako- 

 derma i indiferentnih stanica; u plakine se mnogo ranije diferenciraju ili odje- 

 ljuju, te se drže Bponguloderma, a otraga su doskora gotovo masivne. Prednji dio 

 sponguloderma. kao u svih ostalih spongula mora se tek za metamorfoze promet- 

 nuti u hoanoderm. Prilike su dakle donekle, koliko se tiču histološke polarizacije. 

 slične prilikama u amfiblastule, ali prilike mjesta su različne, jer ovdje ostaje 

 prostrani spongulocel. 



Kad dolazi do zasjedanja, prihvaćaše ličinka naravno prednjim polom pod- 

 loge. Međutim taj mora biti premješten u nutarnjost, jer su njegove bičaste sta- 

 nice određene, da poslije provedene histološke dediferencijacije čine hoanoderm. To 

 premještanje donekle je nalik na imaginaciju, no osobito se kod plakine vidi. da 

 to nije prava invaginacija. nego da se radi o procesu, slično kao kod sikoua. 

 Stanice stražnjega pola aktivno preraštuju ili omataju (Ma as to zove „Umrollung* ) 

 bičaste stanice i prihvaćaju se tla tvoreći puzavi nožni dio; tako dobivamo opet 

 jednu „homoceloidnu" kukuljicu. Mnogostruko poniranje, kako bi ga očekivali, 

 nije uz dane prilike moguće. U filogenezi odrasla oblika ponirale su prave i 



funkcionirajuće hoa • i t e, a u ontogenezi oskarele ne samo da se ne radi o 



hoanocitama nego ni o embrionalnim stanicama; radi se o specijaliziranim bi- 

 častim stanicama. Za takve se ne smijemo čuditi, da se u morfogenezi ne od- 

 nose onako, kako bi očekivali od hoanocita ili njihovih embrionalnih stanja. 

 Osobito primjer plakine pokazuje jasno, da se tu radi o larvalnim prilikama, 

 koje su na uasljeđenu morfogenezu djelovale u modificirajućem smislu. Kako je 

 vec Maas naslutio, radi se tu o paralelnom slučaju s ontogenezom sikona medu 

 kalcispongijama, a nikako o primitivnom odnosu. Ne smijemo nikako tobožnju 

 invaginaciju plakine (radi se zapravo o aktivnom obrašćivanju od nediferenci- 

 ranih stanica stražnjega pola) pribrojiti gastrulaciji (ili kako Korschelt i 

 Ueider običavaju nazivati: stadij gastruloidni II.). To je jednostavno metamor- 

 foza ili proces prijelaza iz Iarvalnog stadija u postlarvalno (pupalo o), u kojem 

 mi svi događaji udešeni tako, da rezultira mlada spužva, dok je u larvalnom od- 

 sječku razvoja prevladavala autonomija ličinke, a uza to su učinjene pripreme 

 /a provađanje metamorfoze, Samo u tome općenom smislu može se go- 

 voriti o obratu. n<> ne ..samo" o obratu slojeva. Sve se obraća u 

 svezi s promijenjenim načinom života. Na taj ćemo momenat kasnije 

 nadovezati raspravu o sponguli spongile. 



Da smo u našem shvaćanju na pravome putu, vidi se iz daljeg odsječka o 

 razvoju oskarele i plakine. Olintskog stanja u onome smislu kao u sikona, ovdje 

 nema. osim ako baš silom hoćemo tako. nazvati stadij čas poslije izvedene metamor- 

 foze, no to nema dubljega smisla. Ovdje nije u razvojni ciklus umetnut postlarvalni 

 stadij, u kojem se mladi samostalno hrane ; zato morfogeneza hrli odmah dalje. 

 Već se in statu nascendi dijeli hoanoderm, a uz aktivno sudjelovanje pinako- 

 eita, koje ide izvana prema nutarnjosti., slično kao u sikona. u pojedine komo- 

 rice a ne u protivštinu sa shvaćanjem komorica, kao divertikula; i tu je obrnut 

 proces višestruke invaginacije hoanoderma; mjesto da se udube, on se izboči. 

 Naravno da to dovodi do slike o stvaranju divertikula, no vladanje pinakoderma 

 i pinakocita pokazuje, da se ne radi o divertikulima. nego samo o komoricama, 

 koje u osnovi svojoj naginju samostalnoj tvorbi, pa se odijele, čim im je dana 

 DlOgUĆnOSt, a stupaju opet drugotno u međusobnu svezu s pomoću pinakocita re- 

 petirajući i ako nešto promijenjeno u principu istu .,1'iletsku morfogenezu". Iz- 

 među takve samostalnosti komorica i samostalnosti divertikula. hiperorganskih 

 jedinica, velika je razlika. K tome moramo još i to uzeti u obzir, da oskarela i 

 plakina čine izuzetke, te da su to oblici s reduciranim skeletom. Potonje je 

 znatno, jer kasno javljanje skeleta ili uopće nestašica skeletnih iglica djeluje ko- 



