— 152 — 



javlja uranjeno već u slobodne spongule (heterohronija). Onim korakom, kojim odviše 

 specijalizirane bičaste stanice gube sposobnost i svojstvo potpune redukcije, a 

 prema tome i mogućnost pretvorbe u hoanoeite, bez kojih ne može odrasla spužva 

 postati, preuzele su tim korakom indiferentne stanice tu njihovu ulogu. Napokon 

 mogu te indiferentne stanice još prije općene metamorfoze početi s pripravama 

 oko stvaranja komorica< da izgladnjeli organizam može što brže postići organi- 

 zaciju, koja omogućuje samostalnu hranidbu. 



Upućenog poredbenog embriologa ne će taj proces začuditi. Stanična pa i 

 organska histoliza prati svuda metamorfoze, koje zadiru dublje u organizaciju. 

 gdje se ličinka u svojoj autonomnoj morfogenezi i histogenezi. kako bi rekli, 

 predaleko zaletila (kukci s potpunom metamorfozom, vodozemci). U spongile 

 imamo sigurno jedan od najjednostavnijih slučaja histolize. Krivo bi bilo iz toga 

 zaključivati, da jednom diferencirane stanice nijesu u stauju provesti redukciju 

 ili pomladiti se i postati opet embrionalne. Bičaste stanice spongule čine to re- 

 dovito. Općena mogućnost redukcije postoji doista, i to u dosta velikom stepenu. 

 samo ne smije predaleko poći specificiranje, t. j. pretvorba nediferencirane plazme 

 u različite apoplazme. koje se moraju poslije reducirati. Predaleko diferencirane 

 stanice, koje se teško i samo polagano mogu reducirati i pomladiti, postaju u 

 određenom času (metamorfoza u gladujućem stanju, jer je rezerva hrane iscrpena), 

 gdje je veća brzina potrebna, teret za organizam, pa ako on ima na raspolaganje 

 mlad. embrionalni stanični materijal, koji može preuzeti zadaću, inače određenu 

 za te predaleko specijalizirane stanice, organizam ih onda odbacuje, pa ih te 

 mlade i onako gladne stanice proždiru, a tako dolaze indirektno u korist cijelosti. 



Uloga i vladanje indiferentnih stanica u spongile (Miiller, 119j i nekih 

 sponguli srodnih morskih spužava (Wilson. 172) vidi se iz pokusa pomenutih 

 pisaca. Spužve rastavljene sve do staničnih elemenata, mogu se pod drugim po- 

 voljnim prilikama opet uspostaviti i to poglavito aktivitetom embrionalnih sta- 

 nica. Ako pri tome bar mnoge hoanoeite (ne može se za sve dokazati!) propadaju, 

 ne smije se to svesti na njihovu potpunu nesposobnost za redukciju. Može se 

 uzeti, da tu dolazi do neke konkurencije između bičastih stanica i indiferentnih, 

 u kojoj prve podlegnu. One dolaze tim zahvatom u nezgodnije prilike ispred 

 indiferentnih stanica, pa ih kod pokušaja redukcije (a sve kušaju smjesta redu- 

 cirati momentano suvišne diferencijacije) u velikom broju (jer je to njihov „slab 

 čas") proždiru gladne amebocite. Time još nije rečeno, da je koja postala doista- 

 nesposobna za teški pothvat pomlađivanja, no pod tako nepovoljnim prilikama u 

 koje naglo dođe, propada svaka inače zjvotno slaba, oštećena, ostarjela ili slično 

 alterirana hoanocita ili pinakocita. 



Spongila sa svojom spongulom čini bez sumnje vršak jedne razvojne linije; 

 da li čini ujedno vršak svih razvojnih linija spužava, to je teško reći, jer je samo 

 neznatan broj ontogeneza poznat. Vršak druge jedne linije čini svakako sikou 

 sa svojom amfiblastulom, a opet treći vršak čini oskarela. Ovdje imamo dakako 

 u prvom redu pred očima osobitosti larvalne u ontogeuezi. Dalji jedan vršak 

 čini nepoznata ontogeneza i ličinka kojeg pripadnika hrpe Hexactinellida. 



Zaglavak. 



Sad možemo raspravljanja, koja su izišla iz istraživanja jednoga objekta. 

 završiti u čvrstom uvjerenju, da nijesmo obavili jalov posao. Držimo, da smo na 

 temelju dokučivog znanja i poznavanja činjenica, a uz pomoć poletne misli — mo- 

 žemo je nazvati i fantazijom, bez koje se čovjek ne može dignuti i dosegnuti 

 prijegled te shvatiti nutarnji smisao — postavili teoretsku solidnu gradnju jedin- 

 stvenog i racionalnog shvaćanja spužava. njihove građevne organizacije (ovo 

 samo u glavnim potezima '. te njihova razvoja ontogenetskog i osobito filoge- 

 DBtskog. Kolikogod se nastoji, da se iz biologije načini eksaktna nauka, može se 

 to postići samo u nekim pogledima (fiziologija, varijacija, nasljeđe), u pitanjima 

 gdje se može vagati i mjeriti; kod morfogeneze i morfologije teško da će to 

 il đfl uspjeti, jer kakogod stvar okrenuli, organizmi su hist i jski produkti, pa 



