— 161 — 



Usput bi upozorio na najnoviji Doflein-ov nalaz (F. Doflein, Polytomella 

 agilis. Zool. Anz., XLIL, 11)16., p. 27.-i 282.) ameboidnog stanja kod jedne fitomo- 

 nadine. Od velike je zanimljivosti i oblik Rhizochrysis (F. Doflein. Rliizochrysis. 

 Zool Anz., XLIII, 1916, p. 153-158)., koji ima i rizopodskih i flagelatskih ka- 

 raktera, kako to i sam Doflein ističe. Ipak nas ništa ne sili, da shvaćamo taj 

 oblik prijelazom od flagelata k rizopodima, prije obratno ! Iz specijaliziranih filo- 

 podija postaju u tom slučaju tvorevine veoma blize bičevima. Čini se, da je 

 rizozohrizis ipak specijalni oblik (prisutnost hromatofore !). Zanimljivo je. da 

 poslije diobe zadobivaju oba produkta diobe samo pseudopodije kao tipične 

 amebe, a „bičevi" se tek kasnije razviju. 



Doflein zajedno s Burekom pobija mišljenje, da bi kolar u Choano- 

 fl age 11a ta (Craspedomonadidae Stein) bio spiralno zavijen. Nijedan od 

 obadvaju pisaca ne spominje opažanja S eh o u t e de n-ova. Svakako se mora 

 pitanje o organizaciji kolara u Ch o a n o f lage 11 at a držati neriješenim. Osta- 

 jemo i dalje kod mišljenja, da hoanocite spužava nemaju bližih sveza s hoano- 

 flagelatima, sve kad bi se i nedvoumno ispostavilo, da je kolar u oba slučaja 

 jednako građen. D oflein i Burek ističu, da hoanoflagelati uzimaju hranu samo 

 izvan kolara, dok iz dna kolara izbacuju samo otpadke. U tome dakle postoji 

 protivnost između hoanoflagelata i hoanocita, jer potonje uzimaju sitnu u vodi 

 suspendiranu hranu u nutarnjosti kolara. U slučajima, gdje postoji tako zvana 

 Sollasova membrana ili gdje hoanocite stoje zbijene u epitelu, nije ni drugojačiji 

 način uzimanja plutajuće hrane moguć. U ostalom je veliko pitanje, da li je ve- 

 ćini spužava glavna hrana mikroskopski sitniž u veličini bakterija ili su to veće 

 jednostanične alge i životinje. Za naš smo se oblik uvjerili, da se hrani krup- 

 nijom hranom (mesofagija). 



Od općenije je zuatnosti, što je Burek mogao direktno opažati na živom 

 objektu, da bič hoanocite udara u zavojima vijka, dakle da poteže vodu k sebi. 

 To se slaže s navodom Delage-ovim i s onim, što smo ovdje iznijeli. Prema 

 tome nema C o 1 1 e pravo, kad tvrdi, da bičevi hoanocita udaraju kojekako bi- 

 často. te da uzburkaju nepravilno vodu. Tako bi imale u vodi suspendirane hra- 

 nive čestice doći u neposredni doticaj s hoanoeitama (kako baš u kolar?). Cotte 

 (strana 429.) drži, da bi nastao beskoristan pritisak u komoricama, kad bi svaka 

 hoanocita prema sebi dovodila struju, pa da odatle ne bi moglo nastati pravilno 

 općeno strujanje, budući da se jednoličan pritisak na sve strane stijena komorice 

 ukida. To mišljenje Cotte-ovo ne valja. Cotte zaboravlja, da izolirana hoano- 

 cita pliva s bazalnim krajem naprijed, da se hoanocita tlaku na galerti odupire, 

 pa da postaje odvodna strujiea. Mi smo pretpostavili povećani tlak vode u ko- 

 moricama kao nužnu posljedicu akcije hoanocita, a eto Parker je mogao taj 

 tlak direktno mjeriti; on iznosi, kad je oskul otvoren, 3'5 — 4 mm vode. 

 Kod zatvorenog se oskula taj tlak povećava, pa da se zatvoreni oskul silom 

 otvori, nuždan je tlak od kojih 15 mm vode, no i onda rade još drugi faktori. 

 Bez sumnje utječe kod strujanja i razlika u promjeru dovodnog i odvodnog otvora 

 svake komorice. Dok je dovodni otvor uži od odvodnog, može postati samo ulazna 

 struja. Zato nije Parker nikada mogao motriti obrnute struje, a ne drži takve 

 navode ni vjerojatnima. 



Parker-ovi fiziološki pokusi o gibanjima odrasle spužve, a i njegovi za- 

 ključci, od velike su općene znanosti, pa pristaju potpuno uz naše izvode. Orga- 

 nizacija je pinakodermnog epitela u fiziološkom i morfološkom pogledu za je- 

 dnostavnije spužve zaista primitivna, i stoji najbliže ishodištu, iz kojeg su se raz- 

 vili svi drugi tipovi kožnih slojeva. Svaka stanica za sebe, bez vidljivih diferen- 

 cijacija, služi kao osjetna, motorna, sekretorna i zaštitna jedinica U više organi- 

 ziranih životinja rastavljene su četiri glavne funkcije vanjskoga sloja na bar 

 četiri kategorije histoloških elemenata. Već među izvedenijim spužvama vidimo 

 začetke takve diferencijacije na temelju diobe rada. 



Zastupamo mišljenje, da su pore i oskuli homotipne tvorevine. Del age se 

 takvom mišljenju protivi. Stoga je za nas znatno, što su M i n c h i n i B i d d e r 

 našli u Leucosolenie, da poru u kojoj prilici može činiti i po više porocita. 



PRIRODOSLOVNA ISTRAŽIVANJA HKV. I SLAV., SV. !•. 1 10. 11 



