Oblik pojedinih zoecija nije ni iz daleka pravilan; samo prosječno je pačetvo- 

 rinast i stoji do smjera, kojim linija raste i do toga, umeću li se nove linije ili 

 pak do toga, dali je opća površina ravna ili Bvinuta, što ponajviše stoji do oblika 

 mahovnjakovc podloge. 



Veličina pojedinih zoecija variira znatno. Kao prosječni brojevi za dužinu 

 vrijede 0'5 — l'O mm, a za širinu 0'3 — 0'5 mm. Još valja istaknuti, da su uzdužne 

 granice zoecijskih redova većma istaknute od poprečnih, koje dijele zoecije 

 svakog pojedinog reda. Poprečne granice ne idu redovito ravno, nego su od reda 

 do reda isprekidane, budući da se rijetko događa, da bi-zoeciji dvaju susjednih 

 redova bili točno jednako dugi. Uzdužne granice idu otprilike pravo, a ondje, 

 gdje se redak umeće, dijeli se pogranična linija račvasto. Mi smo se ovdje obazreli 

 na manje ili više pravilne zoarije shizoporeline, koji nijesu suviše svinuti. 



13. Vid halokorinina korma. 



Vid halokorinina korma stoji potpuno do karaktera podloge. Kormus je 

 sasvim plazav. Hiđrokaulu nema ni traga a u prvi mah se uopće ne vidi nikakvog 

 hitinskog skeleta, tako da izgleda potpuno gola i plazava toli hidroriza koli nježni 

 hidranti. Rast i razvoj korma stoji jedino do vegetacionik vršaka hidrorize. Ovi 

 su pak potpuno tigmotaktički te ni na čas ne napuštaju podloge. Upozorujem ua 

 razliku prema inače sličnom primjeru puzavog tekatnog oblika Jlebella parasitiea 

 Ciam. (Hadži ltf). I hidroriza hebele raste neprekidno u kontaktu s podlogom. 

 Budući da tu podlogu čiue stabalca hidroida, većinom prevučena hitinom, koji 

 nadvisuju (općenu) osnovku, onda dospjeva vegetacioni vršak, koji se slabo raz- 

 granjuje. do vrška podloge te je može za čas ostaviti. Može se pak osloboditi od 

 podloge poradi toga. što vegetacioni vršak hidrorize izlučuje očvrsti kutikularni 

 skelet a taj može bar donekle držati i sam po sebi hidrorizu. U halokorine toga 

 nema. Nad podlogu se dižu jedino hidranti, koji rastu neposredno iz plazave 

 hidrorize. 



Prostim se okom može raspoznati. dali je shizoporela obrasla halokorinom. 

 Na bjelkastoj kori makovnjaka ističe se smeđe-crvena mrežotina halokorinine 

 hidrorize. Radi li se o potpuno odraslom kormu. tad se čini, kao da svaki zoecij 

 zoarija imade oširoki tamni okvir. Sama se hidroriza većma ističe nego tanahni 

 hidranti, koji stoje uspravno. Mnogo doprinosi tome i to, što su hidranti u izvu- 

 (Viiom (ispruženom) stanju tanki kao nit; jedino na slobodnom kraju imadu gla- 

 vičasti dio ali i taj je bez ikakvih privjesaka. Čini se kao da hidroriza halokorine 

 naznačuje granice zoecija; ona ropski ponavlja crtež zoarija i markira još većma 

 uzdužne pogranične linije pojedinih redova zoecija. I prije nego što potanje istražim 

 razvoj halokorinina korma. njegovu embriologiju, mogu zaključiti iz posmatranja 

 gotovog korma, da vegetacioni vršak hidrorize, dok raste, slijedi pograničnu liniju 

 zoecijskih redova. U tome je glavna osobitost halokorinina korma. Posebno je 

 pitanje: na koji način u svakom slučaju nastaje to dosljedno i točno opkoljavanje 

 baš svakog zoecija. Tim ću se baviti, promatrajući samu hidrorizu i njene vege- 

 tacione vrške. 



Poredaj hidranata na hidrorizinoj mrežotini nije strogo pravilan a i gustoća 

 nije jednaka. Na nešto udubljenim partijama zoarija, gdje hidroid nalazi više za- 

 štite od gibanja mora. hidranti su gušći nego na izbečenim partijama. Na mje- 

 stima, koja su po položaju povoljna, gotovo svaki zoecij ima po jedan hidrant 

 inače na po dva, tri i više zoecija. Prema pripadnom zoeciju usađen je hidrant 

 većinom tako, da stoji po mogućnosti što bliže orificiju („čelo glave"). Ovakav je 

 položaj hidranata sa biološkog stanovišta veoma razumljiv. Kad mahovnjakova 

 životinjica ispruži svoj tentakularni aparat te kad stanu raditi njene trepavice, 

 nastaje vrtložno strujanje vode prema zoeciju. Za polipova hidranta je povoljno, 

 da dođe u dodir s tom dovodnom strujom, koja donosi živi plijen. Veoma često 

 stoji hidrant baš među orificijima dvaju zoecija. Moglo bi se pomisliti, da se je 

 poradi takva biološki povoljna običaja razvila jedna morfološka osobitost, koju 

 vidimo ua glavičastom kraju halokorinina hidranta. Mislim na bilateralni izgled 

 glavičastog kraja hidranta, koji umjesto tentakula ima samo dvije rozetaste na- 



