6 — 



akcesomi vegetacioni vršci; ovi rastu popreko te prema potrebi obilaze zoecije 

 (slika 2.1. dok ne sretnu susjednu hidrorizinu žilu. s kojom se stope i tako 

 mrežotina postaje sve potpunijom. 



Novi sr vegetacioni vršak zasniva tako, da ponajprije sam ektoderm isturi 

 lap, sličan lobopodijn amebe. Ne postoji li prigoda za razvitak novog vegetacionog 

 vrška, onda taj lap ostaje kao takav sličan nekom pokusnom izdanku, koji ispi- 

 tuje odnose tla. Ova pojava osobito upućuje na „opipavanje" i „okušavanje" prije 

 definitivne odluke, te sjeća živo na slične pojave, koje su opažene u jednosta- 

 ničnjaka i drugih nižih životinja (Jennings 30 i drugi). I opet se pokazuje. 

 da je ektoderm (zaštitno-motorno-osjetni sloj) aktivni dio, koji započinje akciju. 

 dok entoderm slijedi manje više pasivno. Sve to obavljaju na oko indiferentne 

 stanice, svakako bez sudjelovanja posebnih mišićnih i osjetnih stanica. Vidimo, 

 da za razliku prema većini drugih hidroida ovdje ne vlada u rastu hidrorize 

 potpuna determinacija; vanjski morfološki faktori znatno utječu na određenje 

 smjera rastenju. Bilo bi vrlo zanimljivo vidjeti halokorinu. gdje raste na kakvoj 

 drugoj podlozi, kuja je jedamput pravilno skulpturirana. drugi put glatka. Ja ne 

 vjerujem, da je ..instinkt" u njene hidorize tako učvršćen, da bi hidroriza tvorila 

 pačetvorine i onda. kad podloga ne bi pružala za to posebne prigode. Nema 

 sumnje, da planule halokorine instinktivno naginje da zasjedne na izvjesnu pod- 

 logu — na mahovnjake izvjesna tipa. 



Budući da halokorinina hidroriza, koja ovdje nadomješta i hidrokaulus, 

 nema jače hitinske kutikule, nema ona tipični cjevasti oblik, ali nije ni bez lika 

 kao što to vidimo u nekih inkrustirajućih oblika (Hy d r a c t i n i n a el; ona stoji 

 posrijedi između obaju tipova hidroidskih hidroriza. U profilu imade hidroriza 

 dosta pravilne poredne konture; ako je gledamo odozgo, vidimo da je omeđena 

 posvema nepravilnim orisima. Na točno poprečnom prerezu ona je spljoštena, jer 



su joj postrani rubovi izvučeni 

 u oštre bridove. Gdjegod u 

 svom napredovanju naiđe hi- 

 droriza na povoljne odnose, ona 

 se proširuje, tako da ispunja 

 sav raspoloživi prostor medu 

 redovima zoecija. Srednja ši- 

 rina hidrorize varira između 

 0'05 — 01 mm, dok je mjesti 

 mično uža. a to onđe. gdje je 

 pogranična linija uska, ali je 

 zato na takvim mjestima viša. 

 Osobito se proširuje hidroriza 

 na mjestima, gdje se raskršta- 

 vaju pogranične linije zoecij- 

 skih redova, a tu se i ona sama 

 razgranjnje (slika 3.). Na 

 obim se stranama hidrorize 

 ističu mnogobrojni hipovi, koje 

 sam već naveo, a koji čine 

 utisak, kano da kušaju naći 

 poprečnih veza. 



U glavnom je samo ekto- 

 derm onaj sloj. koji uvjetuje 

 pravilni oris hidrolizi' Entoderm čini pravilnu cijev i opkoljuje prilično 

 jednolično gastrovaskularni kanal. Kntođorm hidrorize građen je svuda podjed- 

 nako od samih kubičnih stanica, visokih neko 1)1)1 mm. s ovelikim nukleom (neko 

 '.> ■>) i s bićem na slobodnoj površini. U nutrini plazme vide se žuto-smeđa zrnca, 

 koja čine, da sr entoderm može oštro dijeliti od ektoderma te se uopće hidro- 

 riza ističe od podloge. Zooksantela nijesam našao u entodermnim stanicama. 



Ektoderm je odozdo pljosnat, sastoji se gotovo samo od spljoštenih epitelnih 

 6taniea s jednako spljoštenim nuklejima, koji su nešto veći od onih u entodermnih 



I 



1/ 



tm; 





'^&J3£Šš&1^ 



- 1 i k- ;i .'!. Haloeoryiu epi oiea Hadži. </ komadić hidrorize 

 gledane odozgo, da se vidi nepravilnost komine (orisa); / 

 lap k knidama (k)\ g gastrovaskulama cijev: en entoderm 

 ican i označen), b je nzdnŽDi, medijalni rez kroz lii- 

 'Irorizu -. eg ironiji ektoderm b knidocitama (k); en entoderm; 

 / gastrovaskulama cijev; cd donji ektoderm liez knido- 

 eita. <■ komadić korma a čvorištem hidrorize, koja sr pro- 

 širuje i obfluje knidama (k) te hidrantom (II), koji izlazi 

 iz čvoriSta. 



