— 21 — 

 b. Epibioza koriniđa i klavida. 



Pripadnici porodice Corynidae, kao i uopće pripadnici sekcije Ca- 

 pitata medu atekatnim hidroidima ne naginju na specijalni epizoizam. Izuzetak 

 čine oblici, o kojima sam netom govorio. U sekciji Filifera Kuhn ima jedna 

 hrpa, koja obiluje epizoičkim oblicima; to je subfamilija Hy drač ti n ina e u 

 porodici Clavidae. U te je hrpe razvojna tendencija i u morfološkom i u bio- 

 loškom pogledu išla drugim putem, nego u srodnika naše halokorine. S obzirom 

 na hidrorizu vlada tendencija za inkrustacijom s obilnim izlučivanjem kutikule. 

 Polimorfizam je razvijen, ali gastrozoidi zadržavaju tentakule. Epizoička tenden- 

 cija razvija se u tom smjeru, da kormi obrašćuju većinom kućice monozoičkih 

 gastropoda, koje najčešće nastavaju raci (samci). Živa se podloga razmjerno po- 

 lagano pomiče po dnu. pa hidroidski kormi žive u glavnom kao da su na neživoj 

 podlozi, dakle trebaju lovke i knidc na njima a pored toga i posebne naprave za 

 obranu, budući da su hidranti posve goli a niti se ne mogu pukom kontrakcijom 

 sačuvati pred pogibli. Zanimljivo je, da se i jedna hidraktinina naselila epizoički 

 na jednoj ribi {Minous inermis, recte M. monodactijlus Bloch i Schneider, vidi 

 Stechow 51 strana 56., zatim Ste eho w 52, pa Franz i Stechow 13, te 

 Alcock 2). Alcock, koji je tog hidroida prvi opisao, pribraja ga rodu Sti/lactis 

 Allman, dok ga Stechow uvodi provizorno u rod l'odocorijne M. Sars (Ste- 

 chow 51). Po svemu se čini, da će za taj oblik biti nužno postaviti posebni novi 

 rod i to poglavito s obzirom na građu meduze. Prije se držalo (Stechow 51 

 strana 18.), da je taj hidroid u stalnoj simbiozi s ribom. Kasnije su nađene mnoge 

 ribe iste vrste bez epizoičkih hidroida. U tom pogledu vlada neka sličnost s epi- 

 zoizmom korinidskih oblika i to tako, da se epizoički hidroidi redovito nalaze 

 naseljeni na određenoj životinjskoj podlozi (domadaru), ali da domadar može biti 

 i bez epibionta. 



U spomenutog epizoičkog klavida nema osobitih morfoloških znamenja, koja 

 bi mogli uzeti kao posljedice prilagođivanja na takav epizoički način života. 

 Posebnih obrambenih polipa nema, ali ni hranidbeni polip nije izgubio tentakula 

 niti knidne opreme, kao ni ostali epizoički hidraktinini. To je razumljivo, budući 

 da se Minous drži dna te ne pliva ustrajno (potpuno planktonski). Zbog toga 

 živi i njegov epizoički hidroid na običan način, to jest s pomoću lovaka, koje 

 su oboružane knidama, hvataju se račići i slične plivaj uće životinjice. Hidroid 

 imade samo indirektne koristi od žive podloge (hrani se samosvojno), a riba 

 jedva će imati kakve koristi, ali ne će niti štete trpjeti. To je dakle dobar pri- 

 mjer epizoizma (vanjske parabioze ili epibioze). 



Spomena je vrijedna jedna mala hrpa epizoičkih hidroida u porodici Cla- 

 vidae. To su oblici roda Campaniclava Allman; u toga je roda razvojna tenden- 

 cija pošla opet drugim putem i ako su biološki odnosi dosta slični onima u nekih 

 epizoičkih koriniđa. Čini se, da Campaniclava cleodorae (iegenbaur (15) i G clionis 

 VanhOffen (54) živi stalno epizoički na pteropodima Clio (Cleodora) cuspidata 

 Bose. resp. Clio balantium, koji žive u planktonu. Očito u svezi s epizoičkim na- 

 činom života u planktonu postoji u tih kampaniklava tendencija za redukcijom 

 tentakula. U vrste C. cleodorae imade istina više tentakula, ali su već vrlo ne- 

 jednaki. U vrste Campaniclava clionis jedan je tentakul veoma razvijen, dok su 

 ostali rudimentalni. Pristajem uz mišljenje VanhOffen ovo (54 strana 282.;, da 

 se ovamo nadovezuje i neobični hidroid Monobrackium parasiticUm Merejkovski. 

 koga sam već naveo. Nije ispravno govoriti o parasitizmu monobrahija, jer je 

 i to samo epizoizam i ako se tiče školjke (Tellina). Zanimljivo je. da u mono- 

 brahija postoji dimorf'izam. Pored hranidbenih hidranta ima i ombrambenih 

 (Wagn e r :">(>>. 



c. Epibioza bougainvilliđa. 



U sekciji Filifera a porodici Bu u ga i n vi Ili dae ponovno je jedna hrpa 

 oblika, koji pokazuju izrazitu tendenciju za epizoizam: to je rod Perigonimus M" 

 Sars. Osobiti prilagodbeni karakteri nijesu se u te hrpe razvili u svezi s epi- 



