22 



zoizmom. Epizoički oblici nijesa dapače napustili ni hiđrokaula i ako se obilno 



ne razgranjuju kao na primjer najbliži rod Bougainvillea Lesson. Mnogi perigo- 

 nimns-oblici naseljuju kućice puževa, dakle uživaju gotovo identične životne pri- 

 like kao mnoge hiđraktinine, a morfološki su rezultati ipak sasvim različni. 

 Vrate roda aeterocordgle Allman, kuje su perogonimu veoma srodne, žive dje- 

 lomično kao Hydractinia na kućicama istih puževa, koje naseljuju raci 

 samci, a kornii ipak imaju razaranjem hidrokaul i ne pokazuju ni traga kakvoj 

 osobitoj adaptaciji na epizoički način života. Jasno je, da u te hrpe nema one 

 razvojne tendencije, koja mora doći poradi osobitih životnih prilika, pa da se 

 razvije hahituelna promjena kao morfološki izraz epizoičke prilagodbe. 



Rod Perigonimus vanredno je podesan za poredbu s epizoičkim korinidama 

 n jednu ruku a s epizoičkim hidraktininaina u drugu ruku. Najčešće se nalaze 

 pcrigoiiimi kao epibionti na puževim kućicama (Murex), ali pojedine su se vrste 

 specijalizirale za osobite podloge. Vrsta Perigonimus sehneideri Motz-Kosso\vska 

 42i iz Sredozemnoga mora nalazi se kao naša halokorina na jednom crveno bo- 

 jadisanom mahovnjaku roda Membranipora. U tog je perigonima hidrokaul sličan 

 onomu vrste Perigonimus repens Allman. slabo razvijen, ali ipak nije sasvim re- 

 duciran a polimorfizam ne postoji (Metz-Kossowska 42). Svojim oblikom sjeća 

 (obraštenje zoecija, cilindrični hidranti i t. d. ) vrlo živo na našu halokorinu. 

 Perigonimus cidaritis Weismann (58) živi epizoički na morskom ježu (Dorocidaris 

 papillata) a da se nije osobito promijenio. Stechow (51) je našao u Japanskom 

 moru jednog perigonima naseljena na holoturiji Sgnallactes ehuni Augustin. Pri- 

 lagodba na tu neobičnu podlogu očituje se jedino u prostornom razređivanju 

 korma. Ilartlaub (25) je našao na krajnjem jugu Amerike lijepu priliku, da 

 istakne razlikosti između hidraktinije i perigonima. Na istoj kućici pužića sličnog 

 Nassi, sjede konni perigonima naporedno s kormima vrste Hgdractinia parvispina 

 Ilartlaub; svaki oblik s osobitostima svoje hrpe. Perigonimi, ne specijalizirajući 

 se suviše, zadržali su mogućnost, da naseljuju najrazličitije životinjske podloge. 

 Po llcathu (26) se vrsta Perigonimus pugetensis nalazi redovito i ako ne uvijek 

 na ribi Hgpsagonus quadricornis\ ovaj je hidroid ipak zadržao svoje tentakule a 

 nije ni hiđrokaula napustio. U epizoičkim perigonima mijenja se najvećma samo 

 habitus korma (Hartlaub 25), ako ih isporedimo s eksemplarima, koji rastu na 

 nepomičnoj podlozi. U daljne se pojedinosti ne mogu upuštati. 



d. Epibioza tekatnih hidroida. 



Razumjet ćemo lako, da će se epizoizam s jasno izraženim morfološkim 

 osobitostima rjeđe naći među tekatnim hidroidima. Prije svega je unaprijed ne- 

 vjerojatno, da će se tekatni hidroidi s krutim kormima naseljavati po živoj pod- 

 lozi, koja se brže giblje. Hidrokaulični kormi već unaprijed ne dolaze u kombi- 

 naciju. Ali je zato zanimljivije, da planule nekih kampanularida barem kušaju, 

 da se prihvate pokretne podloge i to različne vrste. Time se samo manifestira 

 tendencija za epizoizmom, ali drukčija tendencija razvitka u kampanularida očito 

 nije prijala razvitku specijalnog epizoizma.. V n n Breemen (Plankton van 

 Noordzee en Zuvderzee, teza, Amsterdam, L905, citirano po A. Kemui 33, strana 

 265.) našao je u planktonu mnogo malih korma jedne kampanularije, koju je na- 

 zvao Campanularia pelagica. Planktonski su se kornii tako razvili, da su se pla 

 nule prihvatile pomičnih zrnaca pijeska. Da te planule nastoje, ne bi li se pri 

 hvatile pomične i po mogućnosti životinjske podloge i epizoizam), vidi se otuda. 

 i kampanularidi češće nađeni na posve planktonskim životinjama. Agassiz 

 1. strana 87.) je jedan takav kampannlarid opisao kao Eucope parasitica premda 

 se očito radi o slučajnom epizoizma. Eucope naseljuje račića l'nit/lii koji para- 

 sitira na ribi Orthagoriscus mola. Imamo dakle biologijsku analogiju prema slučaju 

 Ichtvocodia, samo u ovom slučaju nemamo istih morfoloških posljedica, jer spe- 

 cijalni način života nije postao pravilom za cijelu vrstu (ne radi se naime o po- 

 sebnoj vrsti, kako je to Agassiz mislio), a niti je tendencija razvitka u te hrpe 

 hidroida bila u tom smislu ka- u korinida. Jnngersena (31) ima još neko- 



