— 30 — 



hidrant ispružen (slika 12.) uža je hiđroteka Bvuda podjednako široka, skoro 

 točno cilindrična. Kad je polip posve kontrahiran ima kidroteka prije opisani 



oblik slika 1 1.1. 



Iz opisa Ilincksovih (27), Me tschniko ffl j e vi li (4đ), Krampovih 

 (34), Levinsenovih (36) i drugih, koji se tiču različnih vrsta roda kuspidela 

 i lafoeiua slijedi, da je baza hidroteke nasađena čitavom širinom neposredno u 

 hidrolizi; o kakvom dršku ili hidrokaulu nema ni spomena. I za naš se oblik 

 činilo u prvi čas, da je u njega isto tako. Gledamo li više hidranata, osobito kod 

 većeg povećanja u cijelome ili u uzdužnom rezu. tad ćemo vidjeti, da prelaz od 

 hidrorize do hidroteke nije nikada sasvim neposredan. Sad više sad manje (slika 

 11. 12. 13) razvijen je među obim dijelovima trag nekog drška. U jednom 



^ 1 i k :i ili. I.tifiii nm vHae-velebiti Efadži. Hidranti s različno ispruženim polipima. <t potpuno i 

 uspravno ispruženi poli]), b nepotpuno ispružen polip, fiksiran za gibanja. C i e manje i viSe na 

 stranu izvinut polip, u e je i zaporni uređaj svinut. d polip počinje izlaziti iz hidroteke. /' stanje 

 polipa napola ispružena, kako se najčešće vidi. 



krajnjem slučaju teka je potpuno sjedava, ali oštri nam zarez pokazuje, gdje se 

 počinje teka (slika 12.). Na mjestu zareza stegnuta je stijena hidroteke, a hitin 

 u obliku dijafragme dijeli šupljinu teke od hidrorize. Dijafragma je uvijek jasno 

 izražena, premda je to tanahna jednostavna lamela, koja ne seže suviše daleko 

 prema centru valjkaste teke. Kod motrenja za slabijeg povećavanja može se dija- 

 fragmu lako previdjeti. Većinom se to stegnuto mjesto na bazi teke s dija- 

 fragmom ne nalazi baš na samoj hidrorizi, već neko 2 3 stotinke milimetra nad 

 insercionim mjestom na hidrorizi (slika 13.). Na taj način nastaje drškast hi- 

 drokaulus, koji je veoma rudimentaran. Ovaj drškasti dio hidranta ističe i 

 time svoju osobitost, što ima deblji hitinski ovoj, kako je to karakteristično i za 



