— 9 — 



ljene isključivo od vapnenaca i dolomita. Diploporni su vapnenei ostaci grebena 

 algij koji su mogli samo tako narasti do velike debljine, da je morsko dno 

 postepeno slazilo u čitavom kraju njihove rasprostranjenosti. 



U velikom dijelu Gorskog kotara ne poznajemo naslaga donjeg trijasa, 

 ali nema tamo ni srednjeg trijasa ni kasijanskih slojeva. Za čitavo to vrijeme 

 najveći je dio Gorskog kotara bio kopno. 



S rabeljskim slojevima prestaje sedimeutacija grebenskih vapnenaea u Lici 

 i Velebitu. Mora da su nastale nove prilike u tim krajevima. Ali ni ti slojevi 

 ni jesu jamačno nikakove abisičke tvorevine. Mjestimično su oni razvijeni u 

 obliku jaspisa. za koje prije mišljahu, da su nastali u velikim dubljinama. Me- 

 đutim u novije vrijeme nauka naginje drugom shvaćanju. Većina geologa ne 

 smatra danas gomoljaste vapnence i jaspise trijasa dubokomorskim naslagama. 

 Ali ti su jaspisi sigurno taloženi na dubljim mjestima nego pješčenjaci i kon- 

 glomerati, koje nalazimo također u tim rabeljskim naslagama. More je u to vri- 

 jeme nanovo pokrilo velik dio Gorskog kotara. 



V trijasu dakle nalazimo jasnih znakova neprestane oscilacije kopna, pro- 

 diranja i regresije mora. očitih dokaza epirogenetskih pomicanja. To je more 

 moralo biti razmjerno plitko. Razlike između dinarskog razvitka trijasa i onog 

 na apeninskom poluotoku možemo samo tako rastumačiti, da zamislimo jednu 

 barijeru, ili, kako 0. Diener uzima, jedan dugi otok u tadašnjem moru, na- 

 zvanom ,,Tethys u , koji je sezao valjada sve do Apulije, te je, prostirući se 

 sredinom današnjeg Jadrana, odijelio te dvije facijese. Tu barijeru nazivamo 

 ovdje Jadranskim kopnom. Ovo mediteransko more bilo je puno otoka, grebena 

 i školja. Velebit i Lika, koji su u pojedinim dijelovima trijasa bili čas veće 

 čas manje kopno, nijesu morali sačinjavati suvisli, sjeveroistočni dio poinenutog 

 kopna, već su oni valjada pripadali otočnim nizovima, koji su se poredali uz to 

 kopno. 



U norijskoj stepenici gornjeg trijasa nastadoše moćne naslage dolo- 

 mita, koji u Velebitu, Lici i Gorskom kotaru počiva na rabeljskim naslagama. 

 Ret doduše nije faunistički dokazan, ali nije isključeno, da okamine, koje su 

 nađene na nekim mjestima u dolomitu Gorskoga kotara a dosad još nijesu 

 proučeiie; ne pripadaju toj stepenici. Poradi toga, što u tim krajevima ne nala- 

 zimo tipičnih naslaga retske stepenice, lako je pomišljati, da se je more koncem 

 noričke stepenice povuklo iz tih krajeva. Ali taj nazor nije toliko potkrijepljen 

 činjenicama i opažanjima, koliko analogijom u drugim prijedjelima. Koliko su 

 ilo danas prilike poznate, nije isključeno, da se ovdje razvio neprekidan slijed 

 naslaga gornjeg trijasa u nepromijenjenoj facijesi dolomita, nad kojim se redaju 

 sedimenti naše jurske formacije, koja je toli osobito razvijena. 



Jura zapadne Hrvatske znatno se razlikuje od drugih poznatih naslaga 

 mediteranske jurske provincije. Naročito s alpiiiškim razvitkom pokazuje malene 

 analogije. Nema tu onih elemenata, koji nas u Alpama i Karpatima upućuju, 

 <la su te naslage banjski, a često i abisički sedimenti. Potpuno manjkaju na- 

 slage s amonitima. koje u Alpama karakterišn lijas i doger. Tek u gornjoj juri 

 nalazinm amonita, a i to nijesu dubokomorske tvorevine, jer u njihovoj nepo- 

 srednoj blizini nalazimo ostatke koraljnih grebena. 



I' trijasu počela se je već stvarati dinarska geosinklinala. U lijasu bila je 

 njezina dubljina najveća U gornjoj juri postala je ona već plića, jer diljem 

 Velebita susrećemo koraligene sedimente. 



Ako je rase lan je nje jurske formacije u zapadnoj Hrvatskoj još u po- 

 čecima, al je i poznavanje krede još posve nedostatno. Ali se s nekom vjerojat- 

 nosti mogu već i danas utvrditi izvjesne činjenice. 



U zapadnoj Hrvatskoj nema donje krede ili neokoma. Koncem jurske for- 

 macije nalazimo ovdje nesumnjive dokaze, da se stvara kopno. Nestalo je di- 

 narske geosinklinale u tim krajevima, ona se je već počela pretvarati u geoan- 

 tiklinalu. Za neokoma bijahu ovi krajevi kopno. Ono što se u literaturi citira iz 

 Velebita, Like i Gorskog kotara kao donja kreda, pripada zapravo srednjoj kredi. 



