— 10 — 



On« je tek ustavila svoje taložine. Velika rcm .manska transgresija očituje se u 

 Velebitu tek u turonu. kome pripadaju kredite breče. To su jamačno obalne 

 tvorevine ili bar nastale u blizini obale. Gornja kreda ili senon. koja je sastav- 

 ljena ud vapnenaca s hipuritimu, nije također nastala u dubokom moru. 



Stratigrafijski i tektonski odnosi. 



Kako sam u predašnjcrn odsjeku naveo, većina je sedimenata zapadne 

 Hrvatske taložina relativno plitkog mora. Jadranski otok postojao je vjerojatno 

 i u juri. a na istoku tom kopnu nastala je geosinklinala ; njeni sedimenti po- 

 najviše ne prelaze batijske mede i danas izgrađuju planine zapadne Hrvatske. 



Neki autori naglasuju u novije vrijeme, da slojevi Dinarida imaju izrazit 

 karakter duboka mora. To može vrijediti za pojedine naslage u Bosni, ali ne 

 vrijedi, kako smo vidjeli, općenito, .loš je uvijek prijeporno, dali je opravdano 

 protegnuti naziv „Dinaride" i na Južne Alpe. Novija istraživanja dokazuju, da 

 su Južne Alpe ipak donekle vezane na opću alpinsku gradu. Prema tome imale 

 bi Dinaride u užem smislu, koje imaju mnoge stratigraf'ijsko-tektonske oso- 

 bitosti, početi zapravo tek južno Julskim i Kamničkim Alpama, južno Bača- 

 dolini, dok bi za ostali dio Dinarida vrijedio i nadalje naziv Južne Alpe. Ali 

 to bi razlikovanje razdrlo čitav onaj niz veza, koji veže .Tužne Alpe s balkan- 

 skim Dinaridama u nerazrješivu cjelinu. Poradi toga se ta dioba može upo- 

 trijebiti samo za razlikovanje alpinskih i balkanskih Dinarida. 



Ja sam već na drugom mjestu (36) pisao o pokušajima različitih autora. 

 da apliciraju teoriju pokrova i na Dinaride. pa time i na Hrvatsku. 



Ako posmatramo geologijsku kartu Alpi, vidimo, kako se centralna zona 

 prema istoku širi i gubi u Panonskoj ravnici. Kao što centralnu zonu Alpi 

 prati zona sedimenata sjevernih i južnih vapnenačkih Alpi, isto se tako mogu 

 i dalje na istok utvrditi analogui tektonski odnosi. Centralna zona utonula je 

 prema istoku, isprekidala se i propala u Panonskoj ravnici, iz koje strše samo 

 pojedini lijeni dijelovi. Ali se ipak njoj analogni tektonski nastavak može sli- 

 jediti kroz hrvatsko otočno gorje, kroz Srbiju sve do u Rodope planinu. Tu 

 prolazi tektonska linija, koja je analogna onoj. koja dijeli Sjeverne od Južnih 

 Alpi. Njoj daleko na sjever izbočio se luk Karpata, koji odgovara Alpama i 

 koji je njihov nastavak, a na jugu zavijaju Dinaride na Balkanski poluotok i 

 dopiru sve do Drina u Albaniji, gdje ih zamjenjuju po l\ ]•' r e c h u nove pla- 

 nine Helenida. Aplikacija teorije pokrova na Istočne Alpe i Karpatc uspjela 

 je, a različite ekstremne nazore trebat će i tu svesti na pravu mjeru. 



Navedena posraatranja o stratigrafiji Hrvatske, u uskoj su vezi s pitanjem, 

 dali u Dinaridama ima većih šarijaža. Jesu li planine zapadne Hrvatske nastale 

 ondje, gdje ih danas nalazimo, jesu li .me autohtone, ili su i nje izgradili da- 

 lekosežni pokrovi? Kad bi tome bilo tako, kako to u novije vrijeme naglasuju 

 neki moderni naučenjaci, onda bi i čitavu stratigraiiju i genezu Dinarida va- 

 ljalo posmatrati a drugoga gledišta. 



Zasad valja da ostanemo kod činjenica. I' Južnim Alpama, pa i u nji- 

 hovu najistočnijem dijelu, u Julskim i Kamuickim Alpama, dokazao je 1*'. 

 Ko ssm at velika promaknuća, koja se po njemu ne mogu tumačiti po teoriji 

 pokrova. Sto nije dokazano u tim tektonski toli kompliciranim krajevima, još 

 je manje utvrđeno u Dinaridama Balkana. Tektoniku zapadne Hrvatske ne ka- 

 rakterišu, prema onom što je do danas poznato, promaknuća nego prijelomi. Kle- 

 rnenti. koji su u Alpama i Karpatima potkrijepili teoriju pokrova, kao razno- 

 likost tacijesa. pokrovne kipe. tektonski prozori itd. uijesu još u Dinaridama 

 neprijeporno utvrđeni. Boranje u Dinaridama kao da je slabije, mekanijc. kan 

 da nije zahvatili, tako duboko u koru zemaljsku, te se očituje više na površini. 

 Tek na krajnom jugu Dinarida nalazimo kompliciranije odnose. 



