11 



Između Velebita i Like lako se raspoznaju stratigrat'ijske, t'aeijelne razlike. 

 Neke sam već napomenuo. Možda su najviše istaknute one u razvitku ljušturnog 

 vapnenca, između buloških vapnenaca i virglorijena Velebita. Ima ih i u juri 

 i kredi, ali su te razlike više lokalne naravi. Naslage Velebita i Like pripa- 

 daju dakle istoj stratigrafijskoj i tektonskoj seriji. Ne jako boranje, već veliki 

 prijelomi uz Velebit pođavaju mu karakter ulančenog gorja, a Lici značaj 

 visoravni. 



Do danas nemamo dokaza, koji bi potvrđivali mišljenje, da su planine 

 zapadne Hrvatske šarirane, da je paleozojsko-mezozojska serija u abnormalnom 

 kontaktu s obalnom kredno-tercijarnom serijom. Kredne naslage uz hrvatsku 

 obalu pripadaju mezozojskoj seriji Velebita, a razvijene su u slijedu, koji je 

 tektonski normalan s nižim mezozojskim naslagama. Ni eocenske se naslage 

 Vinodola ne mogu smatrati, s obzirom na novija istraživanja, kao niža autoh- 

 rona serija, preko koje je promaknut pokrov mezozoikuma zapadne Hrvatske. 



Ni u drugim dijelovima Dinarida nemamo sigurnih opažanja, koja bi po- 

 dupirala mišljenje o tektonici pokrova. 



Danas znamo, da planine nastaju u moru. Nagomilavanjem sedimenata u 

 geosiukliuali polagano slazi morsko dno, dok se ne pojave orogenetska i epiro- 

 genetska pomicanja, po kojima se ispinju i isprevijaju ti sedimenti, dok se ne 

 izgrade iz njih planine. Tako su i Dinaride postale po dinarskoj geosiukliuali. 



Već sam napomenuo, kako se u zapadnoj Hrvatskoj može utvrditi sve do 

 paleozoika gotovo neprekidna oscilacija kopna i promjena njegovih meda. Glavna 

 tektonska pomicanja, po kojima su Dinaride, pa time i planine zapadne Hrvatske, 

 dobile svoje današnje lice, zbila su se pak kasnije, one su mlađeg postanka. 



Kad bi vrijedila za te krajeve teorija pokrova, morali bismo smatrati, da 

 su Dinaride nastale tek poslije eocena. Prema tomu bi najveći dio eocena, koji 

 se stere unutar Dinarida, pripadao donjoj autohtonoj seriji, preko koje su pre- 

 makuuti drugi pokrovi. Time bi taj eocen dobio značaj tektonskih prozora. Amo 

 bi pripadao i eocen Vinodola i Bunića u Hrvatskoj. 



Smatramo li pak, da su navedene planine autohtone, da su nastale tamo, 

 gdje se i danas nalaze, onda možemo protumačiti njihove stratigrafijske i t'aei- 

 jelne razlike iz samih taložnih prilika tadanjih mora, iz različitite razdiobe 

 kopna i mora, a bez onih velikih tektonskih pomicanja, koje poznajemo iz Alpi 

 i Karpata. U tom slučaju vrijedilo bi i za krajeve zapadne Hrvatske u glavnom 

 ono shvaćanje o postanku Dinarida. koje su već davno zastupali bečki geolozi 

 E. Mojsisovics i A. Bittner. proučavajući geologiju Bosne. 



Tektonska pomicanja zapadne Hrvatske možemo slijediti daleko u mezo- 

 zoikum. Slijedeća tri pomicanja valjalo bi pak osobito istaknuti. Prvo je tek- 

 tonsko pomicanje predturonske starosti, te pripada poglavito donjoj kredi. Go- 

 leme breče srednje krede potvrđuju jasno, da je more tu naišlo već na gotove 

 planine. Drugo tektonsko pomicanje bilo je koncem krede, pa je postsenonsko 

 starosti, a zbilo se je svakako prije lutetijena. I to je pomicanje valjađa imalo 

 više epirogcnetski nego orogenetski karakter. Ipak bijahu već u to vrijeme 

 potpuno označene i izgrađene glavne smjernice Dinarida. U to staro tercijarno 

 kopno urezanu se doline, tako da je eoeenska transgresija ostavila svoje talo- 



žine u kotlinama već otprije pripravljenima. Tek velika posti enska boran ja. 



koja su započela nakon taloženja prominskih konglomerata, i mlađotcrcijarna 

 orogenetska pomicanja podala su konačno Dinariđama njihov današnji značaj, 

 a ta su se pomicanja nastavila sve do kvartera. Ova postsenonska pomicanja 

 izgradila su iz sedimenata dinarske geosinklinale planine zapadne Hrvatske i 

 dala im sve do danas neizbrisani karakter. 



Tim postaju Dinaride sličnije Alpama, gdje se također podaj e u novije 

 vrijeme veliko zuamenovanje predgosauskom i staro tercijarnom boranju, a ne 

 misli se, da su tek mlada mioeenska boranja stvorila Alpe. Tako eto dolazimo 

 do zaključka, da planine nijesu postale samo zbog jednoga pomicanja, koje se 

 je dogodilostalnoj u epohi, već da redovno nalazimo čitav niz sukcesivnih tek- 



