12 



timskih pomicanja, koja su se samo jftfte očitovala u pojedinim vremenskim raz- 

 macima, U mnogim slučajevima ne ćemo smjeti, tako oštro odijeliti epiroge- 

 uetska pomicanja od orogenetskih, jer je vrlo vjerojatno, đa su se ta pomicanja 

 cesto događala poredno. 



1' Dinaridama je do danas zatajila teorija pokrova. Kraj vanredno boranih 

 planina Alpi i Karpata, prikazuju se pogotovu balkanske Dinaride kao planine 

 mnogo jednostavnije grade. Sva druga rješavanja ostala su do sada tek zanim- 

 ljivi pokušaji vrlo hipotetskog karaktera. Jedna od glavnih zadaća budućih istra- 

 živanja tili planina bit će, da potanje osvijetle i rastumače te probleme. 



Fauna. 



(ienus: Ditiarjtes Mois. 



Različiti rodovi amonita donjeg trijasa stvaraju međusobno konvergentne 

 vrste, koje su veoma slične po obliku kućice. Zbog toga je često vanredno teško 

 generički odrediti te vrste, a pogotovu onda, kad trijesu povoljno sačuvane, kad 

 im ne znamo duljine nastanjene klijetke, lobne crte i oblika unutarnjih zavoja. 

 Neki od tih rodova prelaze i u više odjele srednjeg trijasa, gdje su pak rijetki, 

 jer je njihov cvat bio u donjem trijasu. Vrste rodova Xenodisctli, A'enaspis, Da- 

 nubites, Lecanites, (kitite«, Dinarites i još nekih, bile su zbog toga pod različitim 

 imenima opisane, dok nijesu tek u najnovije vrijeme neki autori nastojali, da 

 isprave te nedostatke u literaturi. Naročito je C. Diener (13) nastojao u svom 

 popisu trijadičkih cefalopođa, da po mogućnosti ukloni te pogrješke, ali pored svega 

 topi još je i danas prijeporna generička pripadnost pojedinih vrsta. Današnja si- 

 stematika cefalopođa još uvijek nije dostatna, a najnoviji pokušaj (1. Artha- 

 bera (5) nije uspio i nije na- približio prirodnom sistemu. Rodovi Cefalopođa 

 još su uvijek polifilskog podrijetla, a takovi će jamačno i ostali, jer samo u rijetkim 

 slučajevima može si' istražiti ontogenija kućice. 



Hod Dinarites pretežno je mediteranski elemenat. U donjem trijasu Dalma- 

 cije zauzima on pored roda Tirolites odlučno mjesto. Ta se dva roda razlikuju 

 medu sobom tim, što se kod roda Dinarites počinju čvorovi na unutrašnjem ruhu. a kod 

 nula Tirolites na vanjskom dijelu zavoja. E, Mojsisovics nije potanje karakte- 

 nz.ovao rod Dinarites. Naknadno su to pokušali Zittel, Kittl (22) i Artha- 

 lier (7). Prema tomu iznosi duljina nastanjene klijetke u roda Dinarites 1 ., — 3 4 



posljednjeg zavoja. Zavoji mogu hiti glatki ili plikatno skulpturirani uz otabili- 

 kalne. rjeđe i marginalne čvorove, kobi su i sedla zaokruženi, vanjski je loli 

 <l\ ozubast . Samo je jedan lateralni loh razvijen, a jedan se pomoćni elemenat 

 pojavljuje samo katkada. E. Mojsisovics dao je tome rodu šire granice, pa 

 je amo pribrojio i vrste sa jace razvijenom skulpturom. Zbog togajeA. Hyatt 

 odijelio dva podroda pod imenom Pseiidodinarites i Olenekites, a E. Kittl podrod 

 Liccaites. Pseudodinarites su i Hercec/ovites Kittl sinonima. Podrod Olenekites je 

 veoma raširen u arktičkoj provinciji donjeg trijasa, G. Arthaber misli, da 

 Olenekites zbog svoje naprednije suture pripada rodu Ceratites. 



U amzickoj je stepenici rod Dinarites gotovo nepoznat. I' novije vrijeme 

 pribrojio je (i Arthaber rodu Dinarites dvije vrste iz Monte Cucco, iz gornjo- 

 anizićkih slojeva .hi. nije utvrđeno, dah i D. Laczkoi iz anizićkih slojeva Bala- 

 l'iiia pripada ovom rodu. Tim pak vise udara u oči. da u ladiničkoj stepenici 

 Alpi. pa i u gornjem trijasu ima vrsta, koje su opisane kao Dinarites. Naročito 

 je D- avisianus upravo provodna okamina u ladiničkoj stepenici Južnih Alpi, gdje 

 se ističe velikom množinom individua. Ovamo spadaju i ladiničke vrstSS D. Misnnii 

 Mojs. i l). Doelteri Mojs. Ni u jedne od ovih vrsta nije E. Mojsisovics 

 točnije opisao i narisan lol crti-, jer se nije dala tačnijo promatrati. Al je utvr- 

 đeno, da su lobi naziibljeni. 



