15 



vanjskog dijela zavoja, a nije niti trouglast. niti ga prate žljebova. Taj žlijeb 

 nastaje kod nekih primjeraka između srha i marginalnih čvorova. 



Sve te oblike, koji se ne mogu svrstati niti u skupinu Hungarites niti u 

 skupinu Halilucites. 8 obzirom na današnju definiciju tih rodova, mogli bismo 

 spojiti u posebnu skupinu kao poseban podrod. Ali tome se možemo luko uklo- 

 niti, ako nešto proširimo pojam podroda Halilucites- Pogledamo li pobliže vrste 

 bosanskog srednjeg trijasa, koje je opisan ]•'. Haner kao (eratites (Hungarites). 

 vidimo, da je samo na nekim vrstama razvijen žlijeb između marginalnoga ruba 

 i baze srha, dok kod drugih vrsta nema tog žlijeba. Ali svi se zastupnici roda 

 Halilucites odlikuju stubastim odjeljenjem eksternoga dijela od pobočnih ploha 

 zavoja, pa srh nigdje ne seže do marginalnog ruba, već je uvijek znatno uži. 

 Lateralna skulptura prehvaća i na bosanskim primjercima na vanjski dio zavoja 

 i često tvori na marginalnom rubu slabo razvijene čvorove. Eksterni se oblik ku- 

 ćice ne mnijenja tečajem rasta zavoja kao u roda Hungarites. Srh je u roda 

 Halilucites visok i zaokružen. Lateralni i marginalni čvorovi samo su u nekih 

 vrsta slabo razvijeni. U jedne je velebitske vrste srh vanredno oštar, a marginalni 

 su čvorovi poput bodljika razvijeni i sežu gotovo do visine vanredno uska srha. 

 Ali se čini, da ta oštrina srha nije glavna karakteristika, jer je srh zaokružen 

 na jednom velebitskom primjerku, koji ima također marginalne čvorove. 



G. Arthaber (7) drži. da podrod Halilucites valja pribrojiti rodu Hun- 

 garites zbog njegove skulpture i suture. ( hitogenijski razvoj Halilucita. njihova 

 jaka skulptura već u malenih primjeraka, pa onda i to što je rod Hungarites 

 razvijen u tipičnim vrstama već u gornjom perinu, dokazuje, da su to samo kon- 

 vergentni pojavi. Zbog toga bi bilo najpodesnijc odijeliti ovu čitavu skupinu 

 l'scudohungarita kao poseban' rod Halilucites. Osim do sada poznatih Halilucita 

 pripadat će tomu rodu i neke vrste opisane kao Ceratites i Hungarites. od kojih 

 je neke već 0. Arthaber naveo. 



Velebitske vrste prikazuju samo daljni razvitak Halilucita u ladiničkoj ste- 

 penici, gdje se uz plikatnu skulpturu razvija i jaka skulptura čvorova, a zavoji 

 postaju znatno tanji. 



Ovako skulpturiranc zastupnike roda Halilucites, mislim, da nije teško raz- 

 likovati od skupine C. Bosnensis, koja danas nosi ime podroda Kellnerites. Neke 

 vrste opisane kao Balatonites valjada pripadaju također rodu Halilucites, od 

 kojega se Balatonites lako raspoznaje' po srhu urešenu čvorovima. Poradi toga 

 mislim, da ne valja pribrajati ovom rodu i skupinu podroda Judicarites. U 

 svakom protivnom slučaju individualno će shvaćanje pojedinih autora biti u tom 

 pogledu veoma znatno. 



HALILUCITES HAUGI n. sp. 



Tab. 11., si. 2 a— e. 



Ovaj amonit je iza vrste Velcbitcs dinaricus najčešći oblik u fauni Donjeg 

 Pazarišta. Naročito kod Stolice je to najobičnija i za ovu faunu vrlo karakte- 

 ristična vrsta. Kućica je dosta evolutna, jer se širina zavoja razmjerno brzo po- 

 većava rastom kućice. Pobočne plohe većih primjeraka tek su neznatno zaobljene 

 i gotovo plosne. Pupkova je stijena niska i zaobljena. Primjerci su sačuvani 

 samo na jednoj strani i nešto su deformirani. 



Evo otprilike dimensija dvaju ponajbolje sačuvanih primjeraka, od kojih 

 je drugi do kraja pretinjen. 



I. II. 



Promjer 62 mm 39 mm 



Visina posljednjega zavoja .... 30 .. IH 



Debljina posljednjega zavoja ... 12 „ V „ 



Širina pupka 16 „ Hi „ 



