— 28 - 



Promjen <)4 mm 



Visina posljednjeg zavoja <-a 21 n 



Debljina ? ., 



Širina pupka 44 mm 



( )vaj se amonit odlikuje relativno veoma niskim i evolutnim zavoj ina, koji 

 su urešeni jakim pravim i utaknutim radijalnim rebrima. Utaknuta rebra sežu samo 

 do donje trećine zavoja, te se ponajviše gube prema onom mjestu, gdje glavna 

 rebra resi samo jedan niz ne baš velikih lateralnili čvorova, koji je za ovu vrstu 

 veoma značajan. Slabo su razvijeni i umbilikalni i marginalni čvoroavi. Glavu 

 rebra teku gotovo ravno. Na ovom se primjerku nigdje ne sljuhljuju pupčani i 

 lateralni čvorovi, Bega su na unutarnjim i vanjskim zavojima uvijek odijeljeni. 

 Jedna trećina posljednjega zavoja pripada nastanjenoj klijetki, na kojoj su pobočne 

 plohe tek neznatno svedene. U mlađahnom su stadiju zavoji veoma uski i više 

 zaobljeni, a rebra sežu i na vanjski dio kućice, koji je na posljednjem zavoju širok, 

 neznatno izboeen i gladak. Inače se slaže taj primjerak s opisom F. Hauera, 

 a svojom veličinom nadmašuje bosanske primjerke. 



Suturna je crta u ove vrste ostala do danas nepoznata, jer je F. H a u e r 

 nije mogao istražiti na onima četirma bosanskim primjercima. I na ovom primjerku 

 bijaše njena preparaeija veoma tegotna-, ali je ipak barem toliko uspjela, da je 

 mogu taćno karakterizovati. Sutura se odlikuje vanredno širokim, poput kapulo 

 zaokruženim sedlima, medu koja se utisnuli uski lobi. Prvo je pobočno sedlo 

 znatno više od vanjskoga sedla, te je najviši i najširi suturni elemenat. Prvi je 

 pobočni lob uzak i dubok. Na široko eksterno sedlo veže se razmjerno uski 

 vanjski lob, koji ne doseže dubliine prvoga pobočnog loba. Drugi je lateralni lob 

 gotovo za polovinu manji od prvog, a i drugo lateralno sedlo znatno je uže i niže. 

 Već prvi pomoćni lob stoji na pupkovoj stijeni. Svi su lobi dobrano nazubljeui 

 i to ne samo na bazi nego ponešto i na stranama. Ta suturna je erta slična onoj 

 u vrste Bulogitrs multinodosus. 1 primjerak. 



Subgenus: Bulogites Arth. 



E. Philippi: Die Ceratiten des oberen deutschen Muschelkalkes. Palaeontolo- 

 gische Abbandlungen v. W. Dames u. E. Koken. X. F. Bd. IV. 

 Jena [901, p. ( )4. 



G. A r t Ji a I) e r : Uber die Horizontierung der Eossilfunde ara Mbnte Cucco (ita- 

 lienisehe Carnia) und iiber die systematische Štellung von Cu- 

 i'oceras Dieiu Jahrbuch der k. k. geologischen K.-A. Bd. LXII 

 \\"i<n 1<)12. p. 342. 



Ovaj je podrod osobito karakterističan za bosanski srednji trijas. Postrani 

 oblik zavoja sličan je rodu Protracht/ceras. dok vanjski dio kućice upućuje na 

 rod ('eratites. Zbo^' toga je E. Philippi s punini pravom odijelio od skupine 

 C. cimegatUis novu skupinu Ceratites multinodosus, i lijepo je karakterizovao. 

 G. Arthaber je prihvatio tumačenje E. Philippija. i dao toj skupini novo ime 

 Bulogites. Prostorno raširenje ovoga podroda vrlo je omeđeno, broj vrsta van- 

 redno je malen, kao i broj primjeraka. Iz nlpinskoga trijasa poznata je samo 

 vrsta ('. multinodosus. G. Arthaber opisao je iz reifllinškoga vapnenca jedan 

 odlomak, kao ('eratites nov. spee. ex ari', utultinodosi Hauer. 



Osobito je zanimljivo, da je i u germanskom razvoju trijasa nađen jedan 

 amonit, koji vjerojatno pripada ovome podrodu. K. Picard 1 ) opisao je vrstu 

 Balatonitts sondershusanus iz najgornjega dijela donjega ljušturnoga vapnenca 

 u Hanleite kod Soudershausena. Ali sačuvani su samo otisci i dio kamene jezgre. 

 Taj amonit ne pripada rodu Balatonites, nego rodu Geratites, a vjerojatno i ovom 



') K. V i c a r il : l'lier Balatonites sondei'šhusanus n. s|>. Zeitschrifl der deutselven geologi- 

 schen Gesellschaft. Bd. XLIV. Berlin 1892, p. 483— 487. Taf. XXIV. Fig. 1—4. 



