14 



Posmatranja, koja Schnabl navodi (na str. 24. tab. I) kao potvrdu svome 

 mišljenju imaju posve drugo značenje. Povišenje temperature vode u iz- 



vjesnim dubljinaina. j>a i u prolaznom sloju, ovisnu je o dvjema faktorima. 



Zbog mehaničke konvekcije — kako sam naveo — temperatura oc se 

 vode u donjim slojevima povisiti i tako će povišena ostati dokle god se ne 

 snizi od tcrmijske konvekcije. 



Ova povišena temperatura može trajati relativno dosta dugo; dok pak 

 temperatura povišena (tek prividno) zbog drugoga uzroka traje relativno kratko 

 vrijeme. To se događa ako su u prolaznom sloju razvijeni interni („tempera- 

 turni") valovi. Isotermne se plohe u ovom slučaju ritmički ispinju i slaze teča- 

 jem izvjesna perioda (npr. od 25 sati u jezeru Madil). Mjerimo li temperaturu 

 u dva maha tečajem toga perioda, a u izvjesnom razmaku vremena (npr. od 12 

 sati), desi se veoma lako slučaj da temperatura bude u istoj dubljini 

 jednom manja a drugi put veća: isotermne su plohe bile prviput u manjoj, a 

 drugiput u većoj dubljini. Činit će nam se dakle po drugom mjerenju, da su 

 se temperature vode povisile, pak da je prelazni sloj sašao u dnbljinu. 



Na osnovi ovakvih pojava mislio je Schnabl, da prelazni sloj zaista 

 slazi u sve veće dubljine što se više snizuje temperatura na površini vode. 

 Njegov „Abvvartsriicken der Sprungschicht" (zaradi tcrmijske konvekcije) može 

 se odnositi tek nekako samo na gornju međašnju plohu prelaznoga sloja. Za 

 pravo se vertikalno ne pomiče voda, koja je gornjom međašnjom plohom pre- 

 laznoga sloja, ona ostaje u svojoj prvotnoj dubljini — bez obzira dakako na 

 utjecaj internih valova odnosno mehaničke konvekcije. Tanak sloj vode (I.) ') 

 koji je gornjom međašnjom plohom, termijskom će se konvekcijom samo ohla- 

 diti pak će onda takvom plohom postati onda onaj tanki sloj (II.), koji je ispod 

 njega, a I. će se sloj priključiti homotermnoj vodi. Tek kad se temperatura 

 vode na površini snizi do onoga »tepena, što ga ima II. sloj, voda će I. sloja 

 biti prisiljena da slazi, jer je postala hladnija a tim i specifički teža. Tako 

 će dalje ići redom, dok voda ne dobije — zbog ohlađivanja - takvu znatnu 

 specifičku težinu, da Će doprijeti napokon i do dna, uništivši prije toga čitav 

 prelazni sloj. 



Da vodene čestice sa površine dospiju do dna jezera jasno su ustvrdili .1. 

 N. Bronsted-) i G. S ehi ken dan t z 3 ) analizom vode na 0.,. Ovaj potonji 

 na toj osnovi zaključuje (pg. 89.): „dafi dic (lurch A 1) k ii h 1 u n g hervorgo- 

 ruf'enen Konvektionsstromungon iininer tiet'er einc Erneuerung des Sauerstoffes 

 horbeifiihron". Na to ću nadovezati da se u donjim slojevima može povećati 

 kisik i po mehaničkoj kenvekriji, jer i po njoj dopiru vodene čestice sa povr- 

 šine u dubljinu. Pri tom se dakako treba ob/.irati na dimensije valova pa i na 

 dubljima jezera. Plitka jezera, u kojima pomicanje vodenih cestica pod utjecajem 

 vjetra dopire đo dna. imat ec i u najdubljim slojevima veliku množinu apsor- 

 birana kisika. Njega Će biti izdašno sve do one dubljine, do koje dopire homo- 

 termni sloj, izveden ne sa >d tcrmijske već i od mehaničke konvekcije. 



1 1 Miitcmatirki' tiinc'-iiir! 



») .T. N. BrSnsteđ u. O, WB*etoberg-Lirnđ: Ohemisch-phveikalische Untersnobungen 

 der djtniaeben 6ewasser, Intern. Etevue der gesamten Bydrobiologie u, EJydrograplrie; U-ipzig, 

 1912., li.l. IV., Hrli 8. u. 4.. pg. 439 417. 



') 6. Schik endantz: Temperatnren und Sauerstoff im Sakrower Sce. „Internat. Revne 

 d. gesamten Hydrobiologie und Hjdrogiaphie", Bd. III., Ilelt 1. n. 2.; LeipJđg, 19.0. 



