1.7 



Hidra s njenim „atipičnim " pupanjern (tobožnja blastogoijija p<> Braemu, 18) 



nikako nije primitivan hidroid. Tu ue pomake ni šupljost hidrinili tentaknla, 

 jejr šupljih tentaknla imaju i drugi Imlroidi raznih hrpa n. pr. Maerisia, Mi/ 

 riul/tel« pa Ul/dnirunjiu . a za Qve ne će zacijelo nitko ustvrditi, da su primi 

 tivni oblici. 



Još liili spomenuo glede diobe u hidre, da je ta nesanio izuzetna i fakul- 

 tativna tako. da pisci svaki pojedini opažani slučaj posebno objelodanjuju, nego 

 pokazuje i ueustaljonost u načinu, kako se provodi te potpuno pravi dojam 

 osobine, koja se tek razvija, koju tek hidra, zadobiva, Jedamput nastupa dioba 

 u hidre kao uzdužna, te zarezuje s usnoga kraja, a drugi put nastupa kao po 

 prećna dioba, ali bez ikakve priprave (tako zvana arhitoinija) tako. te i ne čini dojma 

 diobe, nego odjeljivanju ili odbacivanja aboralnogn dijela. .Moje je mišljenje, 

 da je hidra sekundarno došla do ma i tako slaba naginjanja na umnožavan je 

 putem dijeljenja, i to upravo uslijed prijelaza k pomičnu načinu života, na 

 koji je dijeljenje poglavito vezano. Razdijeljen je subepitelijalnih indiferentnih 

 stanica po čitavu gotovo tijelu i s tim u svezi opceni rast. koji nije vezan na 

 StrOgO lokalizirani' vegetaeione vrške, omogućuje, tla se tendencija za dijeljenje 

 razvija. Sličan je slučaj u polippdija. Nitko ne će polipodij držati primitivnim hi 

 droidcuu. Kao parazit umnaža se vegetativno putem pupanja: za slobodna življenja 

 umnaža se diobom. Ovo je bez sumnje sekundarno nastali običaj upravo kao u 

 hidre. Ne će biti slučajni), da se čaškasti dijelovi sjedavih i koloni jalnih hi- 

 droida nigdje ne dijele (odjeljivanje pupova ne pripada ovamo). 



Da sposobnost dijeljenja doista može sekundarno nastupiti, i ako je kao 

 način vegetativnog umnožavanja zacijelo najprimitivnija, možemo vidjeti i iz drugih 

 nekih slučajeva. Spomenut ću samo najbliži neosporni slučaj: diobu nekih hidro 

 meduza (na primjer 1'liialiiliinn ili Gastvoblasttt). Ovdje se. dioba nesumnjivo razvila 

 sekundarno iz neke općem- projiferncione sposobnosti, koju je meduza naslijedila 

 od sjedavog polipa, u koga se manifestirala uglavnom kao pupanje, Modifici- 

 ranjem pupanja, t. j. obratnim procesom nego što je u polipa, kad je ud pla- 

 zuva načina života prešao k sjedavu, postali) je pupanje iz diobe time. što se 

 proliferacija sve većima lokalizovala i koncentrirala na pojedine tpčke ; došlo se 

 od pupanja natrag na diobu. Y pojedinih oblika hidroineduza mogu se poje- 

 dini prijelazni stadiji motriti, jer su u mnogo slučajeva i same meduze nastavile 

 pupati (naslijedivši tu sposobnost od polipa) i za slobodna načina života, kao 

 sto je to u talijaceja medu timikatima. Odlučan je faktor /.a tu promjenu u 

 načinu vegetativna umnožavanja svakako promjena u načinu života (os)obođenje 

 od sjeda vosti 



Od svih plazavih solitarnih hidroida najprije bismo mogli misliti za proto- 

 hidru. da reprezentira primitivan tip. dakle hidroidski prototip. Nije toliko do 

 Pomičnosti, jer ta sama nije dosta jak dokaz primiti vnosti, a ni do solitarnosti. 

 jer poznajemo oveći broj solitarnih. a nesumnjivo veoma izvedenih hidroida: 

 nije ni do nestašice tentaknla. jer ćemo upoznati nekoliko solitarnih atentaku 

 larnih hidroida, koji su uopće pseudopolipi, a odgovaraju zapravo puzavim li- 

 činkama trahomoduza (n. pr. Limnocnida). Pored toga sam opisao i kolonijalnog 

 specijaliziranog hidroida bez tentaknla (Halocoiijne Iladži. 15). a ima i drugih 

 takvih, tako da je nestašica tentaknla nedovoljan znak za određivanje primi- 

 tivnosti. Vise od svega toga je do nestašice pupanja u protohidre. jer dosada 

 nije opaženo. da bi ona pupala. Naravno, to još ne može vrijediti kao apsolutan 



