(,,X 



<lok;t/. primitivno.sti, jer bi pftekig nepupunju mogle biti i u bome, što je u proto- 

 hidre uzelo mah popriječno dijeljenje. Međutim dok ne uspije naći. kakve su u 

 protohiđre spolne prilike, dotle uopće nije stalnu, da li je protohiđra doista 

 pravi i potpuni liidroid. a ne možda pseuđopolip ili sekundarno polipoidno stanje 

 I larva) kakve trabiline meduze. Protohidra nas mnogo sjeća hidranta tipa halo- 

 korine usporedi velike jajolike knide. koje su za korinide karakteristične !). 

 Goli hidrant halokorine treba samo da se odijeli od bidrorize, a velike knide 

 da napuste rozete pa da se raziđu po tijelu, i eto slike i prilike protohiđre 

 Glede sekundarnog nastupa diobe već sam se izjavio. 



Da se sekundarno oslobođenje i solitariziranje može iz kolonijalnosti raz- 

 viti pa sto više prijeći u pomičnost, dokazuje nam nesumnjivo poliran primjer 

 oblika Hhfp&hjtm pereffrmus (Murbaeb. 91?). Grada hidranta u hipolita upućuje 

 jasno na srodstvo i pripadnost tubularidama, i to baš potporodiei tubularina 

 Već bi to bilo dosta, da se zabaei mišljenje e primitivnom značaju hipolitove 

 solitarnosti. Tubularija kao najsrođniji oblik ima plazavr stolonijalne kolonije. 

 Na čaškastom dijelu hidranta pupaju samo blastostili i gonofori. a drškasti dio 

 uopće ne pupa, ali se njegova preluferaciona moć očituje u produkciji novih 

 caškastih dijelova iza umjetne ili prirodne dekapitaei je. a i mali separirani di- 

 jelovi drSkoVog cenosajfkfl „regeneriraju" nove ćaskaste dijelove. Sami od sebe 

 stvaraju se novi vegetacioni vršci samo na hidrorizi. Za razvoja tvori mladi hi- 

 polit slabu hidrolizu s hitinoznim peridermom .Mjesto da se dalje razvija kolo- 

 nija putem stologonije, povlači se odijeljeni uboralni kraj drškastoga dijela 

 (krivo to zovu bidrokanlom. dok bi se hidrokaulom smjela zvati samo aperso- 

 nalna 08 korma. koje se pojedine drškaste ili sjeđave pcrsoiie drže) iz hidroii- 

 zina toka i bipolit postaje pomičan, dakle sekundarno „prohoda". 



Hupolutus kao i Tubularia nema sposobnosti polipoidnog popanja; to ve& 

 leži u razvojnoj tendenciji te hrpe. a solitarizacija tu tendenciju samo još po- 

 jačava Kako je drškasti dio hidranta ipak sposoban za prolil'eraciju. osobito na 

 bazalnom kraju, razvio se u hipolita običaj odjeljivanja (■fragmentacije) koma 

 đića cenošarka i „hlastoliti" po Bfurbachu, 81). Iz tih se djeliće razvijaju 

 novi hidranti, dakle je to osobit načm vegetativna umnažanja. K o r s e h e 1 1 i 

 Heider (60, IV. strana .""> 7" * > ) nijesu skloni da taj osobiti način monotonije 

 svedu na stolojjoniju. Međutim upravo razvoj hipolita dokazuje, da je aboralni 

 kraj drška derivat stoloničkoca nastavka I bidrorize i. dakle je blastolit samo ko- 

 madić cenošarka. pa nema nikakva razloga, da se pravi principijelna razlika 

 prema tak" zvanoj t'riistulaciji Ili tvorenju propatila uopće, o čemu će još biti 

 govora. 



c) 1' t a k n u t i h i d r o i d i. 

 Medu tubularidama čini Iftfpoliftm na neki način prijelaz k narednom 

 (trećem) tipu solitarnih hidroida. onih s utaknutim aboralnim krajem u sipkoj 

 podlozi. Ispoređivunjc njihove -rade s tubiilarijama nesumnjivo pokazuje, da su 

 to veoma izvedeni i specijalizirani oblici I u njih se ba/.alm kraj drškasto-a 

 dijela oslobodio, H uzđržanje okomitoga položaja dijela, koji podlogu nadvisuje, 

 osigurano je time, što se zašiljeni kraj aktivno /.arije u mulj ili pijesak. Ka 

 nsidrenje bude Sto pouzdanije, stao je držak producirati sasvim specijalnu tvorbu : 

 vlaknaste korjenoiće fradicele), ft kojima će joS biti govora, fteprezentanti ovog 

 tip« .u korimorfine I 'mjesto stologonije, koja se gotova sasvim izgubi*«, naata* 



