71 



logom, uslijed toga poprimaju izrazite polipbiđne osohjne (aktiviranje latentnim 

 postale tendencije za zasjedanje). Kako nam primjer gonioneme pokazuje, sva 

 je prilika, da je do tili promjena došlo već i za života u moru, budući da su 

 pojedine vrste trahomeđtrza ostavljale debelo more 1 i prikućivale se plićem obal- 

 nom području. 



I medu leptolinini hidromeduzama došlo je gdjegdje do prijelaza iz mora 

 ti slatku odnosno bučatu vodu (Moerisia, Boulenger |ll>| pa Gaspionemn 

 Deržaviu. 2^). te možemo i na tim primjerima uočiti znatan modificirajući 

 utjecaj te promjene u životnoj sredini. Ali kako je polipoidna generacija tih 

 oblika jamačno još u moru imala stoloničke kolonije, to ih je zadržala i iza 

 prijelaza u slatku vodu. ali se tendencija za odjeljivanje već javlja (odjelji- 

 vanje neke vrste sakula u Moerisijc). 



Polipi gonioneme. mikrohidre i limnokodija odgovarali bi akti nulama traho- 

 meduza, koje se sekundarno uhvatiše podloge. Sva je prilika, da su ti pseudo- 

 polipi pomični bar u mladoj dobi, i stoga se nije još mogla razviti tendencija 

 za stologoniju. i ako se u nekih mogu zamijetiti tragovi takve tendencije (male 

 prolazne kolonijalne skupine u mikrohidre. gdje se bazalni krajevi zajedno 

 drže). Općeno dolazi u tih trahopolipa vegetativna prOpagacija putem nediferen- 

 ciranih propagula na način sakula haleremite. Ni ovakovu načinu vegetativne 

 propagacije nijesam sklon priznati primitivan značaj U pravih hidroida nastupa 

 tvorba propagula u svezi sa stolonizacijom. 



Da se kod sekundarnih trahopolipa doista tek dfugotno javlja tendencija 

 za vegetativnom propagacijom, vidi se i iz vladanja aktinula nekih narkome- 

 duza. 1 narkomeduze su poput trahomeduza naknadno izgubile polipoidnu gene- 

 raciju uslijed prilagođivanja na život na otvorenu moru. Planula se redovito 

 bez prethodna vegetativnog umnažanja razvija direktno u meduzu. 1* nekolik" 

 narkomeduza su planule poprimile parazitičan način života izabravši druge me- 

 duze za domaćine. Na taj način su došle u doticaj s podlogom, i ako živom i 

 plutavom. I ovako modificirano prihvaćanje za podlogu bilo je dosta, da se u 

 para/.itičkih planula aktivira od prije uvriježena i naslijeđena, ali latentnom 

 postala tendencija za pupanjem. I eto baš na a'boralnom polu gotovo polipoidnih 

 planula tjeraju pupovi, koji se djclimicc razvijaju upravo u stolonima nalične 

 nastavke, a na njima tjeraju personalni pupovi, koji se oslobađaju, jer naravno 

 u tjelesnim šupljinama domaćine nije prilika za razvoj kolonija. 



Iz cijeloga razlaganja izlazi jasno, da nije ni za jedan solitarni oblik hi- 

 droida stalno, da je primarno solitara.n ; naprotiv je za gotovo sve izvjesno, da 

 im je solitarnoSt izvedena, te da potječu od kolonijalnih oblika. Iz ove konsta- 

 tacije ne izlazi nužno, da su i praobliei hidroida od vajkada sjedavi i koloni- 

 jalni, ali je i sjedavost i kolonijalnost, koja je najvjerovatnije proizašla iz pu- 

 zavosti, postala tako općenim karakterom, da primarno puzavi i solitarni oblici 

 nijesu uopće sa sigurnošću poznati. Tek sjedavost je dovela do pupanja, a ta 

 do kolonijalnosti. Iz primjera trahopolipa i parazitičkih larvi narkomeduza može 

 se razabrati jakost i krutost te sveze. Ima i drugih mnogih primjera za to, da 

 ni naknadno oslobođenje ne poništuje jednoć stečenu tendenciju za pupanjem. 

 Pored već spomenutih primjera (nekoji sekundarno solitarizirani hidroidi) istaknuo 

 bih mnogobrojne leptolične hidromeduze, koje se unatoč plutavu načinu života 

 umnažaju puteni pupanja. 



