97 



radi jamačno o taku zvanoj konvergenciji karaktera. Ipak je to po mom mi- 

 šljenju bez obzira na stepen faktične srodnosti više od obične konvergencije u 

 užem sistematskom smislu, kad se u dvije hrpe različnih organizacija uslijed 

 utjecaja sličnih životnih prilika pojavljuju »ličnosti u gradi, pbliku i načinu 



rasploda. U drugu ruku unutar jedne te iste hrpe može razlika u načinu života 

 ili životnim prilikama dovesti do znatnih organizacionih razlika. Pedicelina 

 askopodorija i urnatela tvore kolonije. Dio kolonije gubi personalan karakter i 

 postaje stolonima ili hidrorizom, ali i ti dijelovi zadržavaju sposobnost pupanja. 

 štu više u pojačanoj mjeri, i zato puštaju organima za povećavanje kolonije pa 

 rak i za umnažanje, ukoliko se pupovi otkidaju i zasnivaju ovim nespolnim 

 putem nove kolonije. To je već stologonija. 



Loksosoma ne tvori kolonija, ona živi epizoički. Ali meni se čini, da ne 

 će to biti jedini razlog solitarnu načinu življenja ovoga oblika. 1 medu hidroi- 

 dima ima strogo epizoičkih vrsta, a da su ipak kolonijalne (većinom su kolonije 



stoloni jalne). 1 ako iz raspoloživih datii ne gu sa svom stalnošću razabrati, ipak 



mi se čini vjerovatnim po svemu, što znademo. da loksosoma nije apsolutno 

 sjedava. nego da može bar u mladoj dobi polagano po podlozi puzati slično kao 

 hidra. To hi mogao hiti tumač loksosomine solitarnosti. Nepotpuna priraslost, 

 život u cijevi ili mekanu supstratu (roulj, fin pijesak i slično) samo rijetko i 

 izuzetim dovode do koloniogonije putem pupanja. Jedan je takav rijedak slučaj 

 možda anelid Syllis ramosa. Ipak ima između tipičnih kolonijalnih životinja i 

 silisa nekih razlika, (.'ini se. da može hiti zaprekom razvoju kolonija i to. ako 

 je samo jedan spol sjedav. d ik drugi slobodno živi. Takav je primjer medu 

 rotatorima ( K h izo ta I. 



Nekiput se čini, da vanredua krutost u organizaciji, koja dovodi sa sobom 

 oštro izraženu personalnu individualnost l sulitarno-t persone kao jedinog indivi- 

 dualiteta), zaprečuje i pored veoma dugotrajne sjedavosti tvorbu kolonija, koja 



gućuje jedino sposobnost nespolna umnažanja bilo diobom, što je rjeđe. 



bilo pupanjem. što je pravilom Pxjred brahiopoda sjajan su primjer za to medu 

 iglokošeiina Crinoidea. Sposobnost pupanja zahtijeva veliku plastičnost tkani, 

 ako ne općenu, a ono bar ograničenu na stanovitom dijelu individua (lokalizirana 

 plastičnosti. Ako dakle i pored dugotrajne sjedavosti ive nastupa sposobnost 

 pupanja i s tim u svezi kolonijalnost, onda moramo uzeti, da je pored ev. 

 drugih faktora, o kojima će još hiti govora, sjedavost zamijenila slobodan način 

 života, tek onda. kad je dotična hrpa postigla zamjerim krutost organizacije. 

 Geološki su krinoidi stari organizmi, ali u povijesti životinjskog carstva uopće 

 je paleontološki poznat odsječak očito razmjerno veoma malen. 



I' nekojih je krinoida. a i brahiopoda, sjedavost dovela doduše do tvorbe 

 jednog uređaja, koji na prvi pogled nalikuje stolom, kini nastavcima (n. pr. 

 RhizoeHnus). Pogledanio li izbližegu korjenaste nastavke na bazi drška takva 

 rizokrima ili brahiopoda, uvjerit ćemo se. da je po srijedi samo specijalni organ 

 za pričvršćenje strogo pojedinačne životinje te da ne prekoračuje granice perso- 

 nalne individualnosti. Sasvim sličnu -tvar vidimo u nekih dubinskih bidroida 

 koriniortina i, koji živu solitamo utaknuti u meko morsko dno. Istraživači hi 

 droida s pravom oštro luče ovakve filamente od pravih rizostolona (Klinu, i>!»i 

 Zanimljivo je, da i u nekih ascidija (klavelilia) dolaze takvi korjonasti nastavci 

 za prihvatanje. a pored njih i pravi stolonički nastavci, kao dobar primjer /.a 

 demonstraciju principijelne razlike između nastavaka obiju vrsta. V klaveline 



PRIRODOSLOVNA ISTRAŽIVANJA, Si. |4 



