4M 



zoologa ih. pr. Deegeiier, 2<ii. da je između hidrolize ili cenosarka te stolu 

 p'rolifera principijelna razlika, te se govori Li prvom slučaju 6 astologoniji, a u 

 drugom o stologoniji. Ako je štulu proliier u tunikata kompliciraniji ođ štulo 

 mrku"' nastavka hidroida. onda to samu odgovara razlici u organizaciji tunikata 

 i hidroida. Ako bismo htjeli biti konzekventni u lučenju raznih stoloua, onda 

 bismo morali razlikovati toliku raznih kategorija s obzirom na „vegetativne 

 nastavke", koliko je raznih organizacionih tipova životinjskih uopće došlo do 

 stolonizaeije. Zašto bi baš stolu proliier tunikata bio nešto osobito V Osobitosti u 

 načinu tjeranja pupova na samom stolonu ne dolaze pogotovu amo u račun, jer 

 taj muže. biti unutar jednog istog organizacionog tipa različit. 



Mi smo dakle utvrdili, da je sjedavost za vegetativno umnažanje s pomoću 

 pupanjem nastalih tjelesnih nastavaka znatniji faktor ud karaktera organizacionog 

 tipa Kad pak Hes.se (54, str. 508^ veli. „Die vegetative Fortpflanzung ist in 

 ihreiu Vorkommen aut' niedriger organisierte Tiere bescjirankt. Hei Tierformen 

 mit hoherer Differenzierung, bei den VVeichtieren, Gliederfiisslern uud W'irbel 

 lieren. begegnen \vir ilir nirgends, sehr selten bei den Stuehelhautern''. onda 

 nije stvar tačno izražena, .jer unutar gotovo svakog organizacionog tipa 

 ima manje i više organiziranih ili diferenciranih hrpa ili vrsta. Djelovanjem 

 ustrajne sjedavosti ili parazitizma može se već stečena diferenciranost opet 

 izgubiti i izgubljeni plastićitet zajedno sa sposobnošću vegetativnog umnažanja 

 opet steci. Budući da je sposobnost za vegetativno umnažanje uveliko vezana 

 na sjedavost ili parasitizam, a upravu slobodno gibanje dovodi do veće dife- 

 rencijacije svih organa individua (polip— meduza!), to je samo razumljivo, da 

 će vrške pojedinih razvojnih linija (cefalopoda, ehinoidea, insekta, vertebrata) 

 zauzimati većma diferencirani oblici, a kuji se slobodno giblju. jer baš dugu 

 trajna gibljivost i što veća aktivnost dovode do diferenciranja organa i po tom 

 cijele organizacije, kako je to nekad i Lamarck zamišljan 



[sto tako se ne slažem s Hesse-om (54, str. olH.). kad misli, da rasplod 

 s pomoću pupanja u sjedavih životinja dolazi otuda, sto se uslijed smanjena 

 gibanja trusi znatnu manje hranu, pa ostaje suvišak. koji se privodi .rastu preko 

 individualne granice". Taku jednostavni odnosi nisu vjerovatni. Moje se pro 

 tivljenje Hess e -ovu mišljenju ne usniva možda na činjenicama, što ima sjedavih 

 životinja, koje. mjestu da poput mnogu bližih srodnika upotrebljavaju fobožnj 

 suvišak hrane za rast preko individualnu mjere, rastu kao pojedinačni individuji 

 jer tu su posebni slučajevi, kuji trebaju i posebno tumačenje. Stvar je vjeru 

 vatnija u tome, da sjedavosl mora najprije dugotrajnošću dovesti uslijed slabu 

 gibanja (princip dediferenciranja ili nazadovanja uslijed neupotrebe) do izvjesne 

 plastičnosti (nediierenciranosti. embrionalnosti ili do meristemskog karaktera izvje 

 snih dijelova) ; ova d'o vodi u svezi s polaganijim tempom životnoga procesa obično 

 ua najpasivuijem bazalnom dijelu do lokalnog rasta, koji je ishod pupanju. I 

 taku se „suvišna" hrana privodi putem rasta vegetativnom rasplodu i kormo. 

 goniji. Tako se može razumjeti i običnu neznatna veličina pojedinih persona u 

 kormijskih oblika. Moguće je, da je način hranjenja donekle na tijek kormogonije 

 ud utjecaja. Ipak ne uviđam, da bi do tvorbe konna imalo samo u takvih oblika 

 doći. koji se hrane organskim detritom, te stoga pojedine persone ne konkuriraj u. 

 Eto baš hidroidi, u kojih je tvorba kolonija pravilo, jesu grabežljivci, a ne 

 dovode postojanom .strujom cestice raspadnute organske tvari, kao na primjer 

 tunikati, ('ini mi se što više vjerovatnijim. da su životinje, kuje se detritom 



