11)1 



nama. u kojih je osobito diferenciran kontraktilni držak. Za drugi slučaj imamo 

 dobar primjer medu šuktorijima (Dendi'osortta), ali por'ed toga oblika ima i 

 medu suktorijima đrškastih sjedavih oblika ( Smiorclla). 



D. Prilike U spu ža va. 



Kao u protozoa. tako i u spiižava, koje su sjedave životinje „par excel- 

 lent", prevlađuje đrškasti, kormijski tip. Među najnižim kalcispongijama (neke 

 Ieukosolenije) ima nešto oblika s tipičnim stoloničkim kolonijama, ali ti nemaju 

 ilrska. Kako je u honioeelnib kaleispongija pojavni oblik često neutvrđen, to se 

 može motriti u jedne te iste vrste đrškastih primjeraka bez stoloničkih nasta- 

 vaka te dosljedno tome bez stolonijalnih kolonija i primjeraka bez drška s ba 

 zainim krajem direktno priraslima uz podlogu; ovi primjeri naginju tvorbi 

 stoloničkih divertikula, koji vođe kolonizaciji'. Tu se direktno vidi uvjetovna 

 sveza između odsutnosti drška i tvorbe stoloničkog nastavka. 1 za spužve vrijedi 

 naravno kao i za druge hrpe počevši od protozoa pravilu, da đrškasti oblici 

 mogu ostati lako solitarhi. Postanu li kormički. mogu se lako persone korma. 

 složiti u individualitet višega stepena tako. te čine dojam jedinstvenosti (kor- 

 mijski mdividuji). 



/a spužve kao i y,a sve ostale sjedave životinje s drškom vrijedi, da se 

 ne radi toliko o duljini, nego jedino o njegovoj diferencijaciji. Ovako diferen- 

 ciran držak može istjerati osobite nastavke za bolje prihvaćanje uz podlogu, što 

 je osobito onda potrebno, kad je podloga sipka, ili je individuum velika obujma. 

 Ovakvih rizoidnih (ne hidrorizalnih !) nastavaka možemo naći kod pojedinih vrsta 

 gotovo svake hrpe sa sjedavim drškastim oblicima. (Spomenuli smo već bfahiopođa 

 pa krinoida). 



Umjesto da ima držak korjenastih (rizoidnih) nastavaka, može držak biti 

 bazalno pločasto proširen (adbezivna ploha). Vegetativnoj propagaciji ne služi 

 ni ta ploča nikada. Još bih upozorio ni to, da kod sjedavih životinja, koje 

 nasoljuju mek ili sipak supstrat, može držak na neki način promijeniti funkciju 

 te. mjesto da služi pričvršćenju s pomoću priraslosti (pojačana adhezija). zarije 

 se u podatnu podlogu i uslijed toga se zaobli i izgladi. Xa taj način zadobiva 

 držak više karakter zagl i hijeno noge ili karakter bazalnoga kraja tubikolnib 

 životinja s tom razlikom, što tubikolne životinje (ejevaši) zadržavaju gibljivost 

 cjelovitoga tijela unutar same cijevi, u kojoj stanuju, dok su životinje s utaknu- 

 tim drškom redovito potpuno nepomične. Spominjem uzgred, đa valja razlikovati 



medu životinjama u substral utaknutima potpuno usidrei I onih. koje sebi u 



samom supstratu izrade ma i potpuno primitivno cjevasto zaklonište. u koje se 

 životinje većinom mogu u nevolji manje ili više potpuno uvući. Takve životinje 

 moramo pribrajati medu tubikolne dakle opeeno gibljive, te uslijed toga ne na- 

 ginja ni stolonižaeiji ni uopće kolonizaciji Kao primjer te biologijske hrpe ži- 

 votinja može služiti ceriantus. 



S obzirom na stolonizaciju vladaju se životinje, koje su utaknute u substrat. 

 sasvim onako kao i drškaste. a potpuno prirasle životinje, dakle uopće ne na- 

 ginju stolonižaeiji. T.o vrijedi naravno još u povećanoj mjeri i za tubikolne živo- 

 tinje s tom razlikom, što tubikolne životinje uopće ne naginju vegetativnu 

 umnažanju (isporedi foronia s riiahovnjacima!) te ostaju solitarue, jer se ne broje 

 medu potpuno sjedave životinjo. Tubikolni anehdi iz hrpe silida jesu izuzetak, 

 ali samo prividan, jer se tu radi očito o sekundarno stečenu svojstvu, koje se 



