103 



Monokaulbs, medu drškastini solitarnim atekatima, može doseći duljinu od 

 preko dva metni, i to uslijed toga, što u njega kao u vrsta roda BfaHchioce- 

 riaiithiis nastaju osobite trajne zone rasta kan zamjena vegetacionih vršaka, koji 

 Ih doveli do razvoja korma. I" tome se pogledu drškasti oblici vladaju kao oni, 

 koji se slobodno giblju puzajući polako po podlozi ili plutajući manje vise pa 

 sivno. Spominjem usput prevladivanje ishodne persone u sifonofora te dolini«. 

 Ja sa.ni uvjeren, da i jedni i drugi imaju sjedave prede, koji su postali drškasti, 

 prije nego su napustili sjedavi način života, osobito to vrijedi za si ti motore. 

 Treba samo upozoriti na poznati pelagički hidroidski oblik: Pelagi>hyd/ra, glede 

 koga se slažem s Dendy-em (28), da pripada korimortinama (dakle da od sje- 

 davili korimorlina potječe). Prilikom dospijeva u plankton i drškasta TiarelJa. 

 Naglašujom. da medu tekatnim hidroidima ne poznam oblika, koji bi bio usto 

 lonican. pa prema tome nema pravih drš kasti h ili solitarnili oblika. Svakako je 

 to veoma značajno. 



b) Skifopolipi. 



I' pogledu skifopolipa naše je znanje veoma ograničeno, jer ih je reuma 

 malo izhliže poznato. Stalnu je. da i medu njima ima oblika sa stoloničkim kolu 

 ni jama. Spominjem kao primjer polipoidnu generaciju nausitoe, koja živi endo- 

 zoički u kanalnom sustavu raznolikih spnžava, te su je A 1 1 ni an (ti. kao Stepha- 

 noseyphus mirabilis) i poslije K E. Schulze (kao Spmigicola Jistularis) upisali 

 držeći je za hidroidski oblik. Metsehniko ff (77) je previdio, a Blaver i 

 L o 1! i a n c- u (78) su utvrdili, da je tu skifopolip već otprije poznate skifome- 

 duze: Nausifhoe. [nače se čini, da skifopolipi upravo nagi nj u tvorbi drška. 1 ) a 

 neki su usto pomični Poradi toga će nam biti razumljiva veoma općena solitar 

 nost skifopolipa. 



Zanimljivu je vidjeti, kako se u ontogeuetskom razvoju skifopolipa poste- 

 peno razvija diferencirani držak, a s tim paralelno nastupa neko iscrpljenje pro- 

 liferacione moći nožnoga dijela skifopolipa. Slična se stvar može već i kod 

 obične hidre opažati. Zona pupanja se povlači od nožnoga kraja k oralnome, a 

 Uporedo s tim pomicanjem zone pupanja stvara se drškasta noga. koja je u 

 histološkom pogledu jednostrano diferencirana bez indiferentnih proliferacionih 

 stanica. U mlade skirisiouic (skifopolipa) pomični je nužni dio (osim same nužne 

 ploče, ispuredi 11 a d ž i. 38) u histološkom pogledu jednako građen kao i gornji 

 čaškasti dio taku. da se može razvijati na bazalnom kraju skifopolipa nastavak. 

 koji potpuno odgovara stoloničkom nastavku hidroida, samu što nema periderma 

 te nije obligatna i stalna tvorevina M Sars (85) je opisao, makar i prolazne, 

 stuloničke kolonije u skifopolipa. Međutim biva skifopolip stariji, a nožni dio 

 se diferencira u tipičan držak, koji nije sposoban ni Zgodan za pn.dit'eracijii 

 puteni pupanja (podoeiste se stvaraju na samoj nožnoj ploči, Hadži 40). 



Ukoliko pupanje i dalju potraje (Chrymora, Hadži 38; Cotylbrhiza, 

 (■J-oette 35, Claus 24: Cassiopea, Bigelow 12), to se onda događa na di- 

 stalnoni čaškastom dijelu, odnosno većinom baš na prijelazu od drškastoga k ča- 

 škastom dijelu. S nastupom strobilacije prestaje lateralno pupanje i katkad samu 



[sporedi nu pr. Tubularia striata Vanhoffen 97 Skelet, što j'' nađen od njemačko 

 ekspedicije u Antarktik - tipičnom athezivnom pločicom pripada jamačno skifopolipu, a ne tubu 

 lariji. koja je hidropolip. Skulptura solitarnog skeleta dokazuje, ila se radi o ustrajnom duljinskom' 

 rastu, dakle paralelan slučaj solitarnim korimortinama s i>|yaničenini rsstom. i >\ a U va sf skifistoma 

 jamačno ne umnaža pnpanieni |irije stl'ollilacijei 



