Illl 



da stoje n najbhžoj krvnoj srodnosti, rlatsehek, a po njemu (-rrobben, i 

 neki drugi rastavljaju potpuno te dvije hrpe te meću entoprokte medu niže 

 crve (skolecide). a ektoprokte u posljednji kladus zigoneura među moluskoida 

 rak tamo u redu i/a moluska. Sam Hatschek [53] je međutim promijenili 

 svoje mišljenje te spaja ponovo entoprokte zajedno s ektoproktima kao briozoa 

 medu skolecida. ali zato odjeljuje od te hrpe slatkovodne lofopode ili filaktoleme 

 te ih stavlja medu tentakulata k aposeoleciđima. ffatschek (53, strana L6 i 

 st,> više drži mogućim, da će se lofopodi jednom morati dodijeliti enterocelijima 

 i »■ brahiopodima a hrpi brahiolata). I mi ćemo imati upozoriti na osobitosti 

 gjmnolemata nasuprot lolfopoda 



Prije svega želim naglasiti, da medu pravim briozoima (ektoprokti) ne 

 poznajem nijednog solitarnog, a kamo li solitarnog i još k tome gibljivog oblika. 

 To je najsjedavija i najkolonijalnija hrpa medu svim metazoima. Pored sve 

 vanjske sličnosti s knidarijskim polipima pošla je ovdje kolonijo- i kormogonija 

 npel nešto drugim putem, nego u knidarija, a i različnim nego u entoprokta 

 jamačno poradi razlikosti u organizaciji. I knidarija su persone kolonije ili 

 korma međusobno stopljene čitavim svojim bažalnim krajevima, i tu posredstvom 

 manje više apersonalnih cjelini kolonije ili korma zajedničkih dijelova. U 

 antopolipa može to stapanje biti vanredno intimno. D entoprokta je to stapanje 

 manji' intenzivno, te svaka persona ima svoj osobit držak, tek iz drška izrasta 

 nepersonalni cjelini zajednički dio. Medu ektoproktima možemo i u tom pogledu 

 lučiti dvije hrpe. koje se sasvim različito vladaju: stelmatopoda (Gvmnolaemata) 

 i skroz slatkovodni lofopodi Phvlactolaemata). I* prvoj hrpi je personalna 

 samostalnost i odjelitost tako velika, da pojedinci, koji sastavljaju koloniju 

 (ovdje bolje kormus), 3toje u organičkoj svezi samo s pomoću ograničenih komu 

 nikacionih mjesta Sto više i "tii briozoiti (ili zoeciji, to jest briozojske persone). 

 k"ji su u svezi s kolonijalnosti izgubili potpunost svoje građe (kaulariji ili 

 kenozoeeiji po Levinsenu), sačuvaju svoju personalnost Možemo dakle reći, 

 da u stelmatopoda uglavnom nema apersonalnog, kormijskog kauličnog dijela 

 To vrijedi najviše za oblike, koji izrastaju u uzdignute borme jedinstvenog lika. 



\ rijedi konstatirati, da ovi jedinstveni kormi, i ako su sastavljeni od 

 oštro separiranih persona. a nemaju zajedničkog kaulom.i (polimorfnih zoecija 

 nasuprot toga mogu imati) na bazalnom kraju često imaju poseban organ zi 

 pričvršćivanje na podlogu To su korjenasti nastavci ili radiceli, koji nijesu 

 identični sa stoloničkim nastavcima. S istim smo se nastavcima sreli međn hidro 

 idima solitarnim (korimorfini) a i kormijskim (osobito, kad su kumu jedinstveni 

 i pojedinačni, ka.> na primjer u oblika Selaginopsh tmina Vanhoffen, 97) pa 

 intopolipima, a slično ima i u spužava, brtihiopoda, krinoida i ascidija. dakle 

 u najrazličitijih hrpa 



Kod većine nad podlogu uzdignutih korma poredani .-u zoeciji poput mo- 

 zaika, jer imaju ii i sve strane uzak priključak na susjedne zoecije poput malih 

 škatuljiea složenih jedna ■!" druge I u kolonija, koje prekrivaju korasto plosnu 

 podlogu, zadržava ''i često začudo zoeciji isti poredaj usuprot iako usku kon 

 taktu s podlogom Pored toga ima i drugi kolonijalni, a i kormijski tip D takvih 

 korma kao da su s. zoeciji razmaknuli, i to iako. da im se knćica izvukla u 

 duljinu te postala na neki način drškasta Vanjska je sveza medu pojedinim 

 goecijima lokalizirana na mala mjestanca. Ovaj je kolonijalni tip razvijen osobito 

 u hrpa. u kojih nijesu zoeciji oki, .pijem vapnenastim oklopima, nego jamo hitin 



