I 13 



ekterocelija) ili protostomija uopće i stavljaju u diviziju cnterocelija uz bok 

 ambulakralija (Hatschek, 53). Najmanje je vjerovatua sveza brahiopoda s me- 

 ku.šcima, jer klopka i plašt brahiopoda imaju posve drugo značenje nego istoimene 

 tvorevine u školjaka. Meni se čini, da stanju našeg faktičnog znanja najbolje 

 odgovara, ako ispoređujemo plašt brahiopoda zajedno s klopkama, što ih plašt 

 izlučuje, s cistidom gimnolemnim briozoa, odnosno dijelom drška u entoprokta. 

 Sam se polipid potpuno povukao u duplikaturu proksimalnoga dijela cistida, u 

 koga je kuti kula potpuno otvrdnula. Retraktori polipida premješteni su na stijenu 

 eistiđa, te se taj podijelio u dva pomična komada (klopke). Paralelno s tim 

 diferencirao se bazalni dio eistiđa u osobit muskulozan držak, koji nas živo 

 sjeća drška loksosome. Oblici slični današnjoj loksosomi mogli su biti ishodište 

 takovoj diferencijaciji brahiopoda. Uslijed bpćenog diferenciranja, a osobito uslijed 

 diferencijacije drška, izgubili su brahiopodi plastieitet. a time i sposobnost za vege 

 tativau rasplod putem pupanja. Nijesam u literaturi naišao na navode glede 

 regeneracione sposobnosti brahiopoda. jamačno je i ta u njih minimalno razvijena. 

 Ništa se ne mijenja na stvari, ako se jedamput držak sekundarno izgubio, te 

 je jedna klopka direktno na podlogu prilijepljena, kako je to u porodice Cra- 

 niidae postalo pravilom. Čini nam se, da su brahiopodi već od svojih preda 

 naslijedili slabu sklonost za tvorenje stoloničkib nastavaka, pa se ta nesklonost 

 poslije još većma učvrstila. 



e) Pteroli ranli i j i. 



Veoma je zanimljiva mala hrpa pterobranhia. Hatschek ih zajedno 

 s brahiopodima stavlja u isti tipus (Brachiolata) uz bok ambulakralija. Drugi 

 ih same o sebi redaju uz enteropneuste, dok ih treći meću odmah uz briozoe 

 (Kav Lankester, Delage). Maste r manu (7)5, 74) ih (kao Diplochorda) 

 posve odjeljuje od briozoa i brahiopoda i stavlja bliže hordatima. Nas sjeća 

 cet'alodiskus uvelike onog tipa entoprokta, što ga prikazuje sad loksosoma. Oblik 

 je drškast, bez izrazita eistiđa, ali zato ipak pokazuje ektoderm polipida sličnu 

 razvojnu tendenciju utoliko, što izlučuje kutikularnu tvorevinu s tom razlikom, 

 što se ektoderm naknadno otkida od kutikule, i tako nastaje cjevasta tvorevina, 

 koja služi životinji kao stan. Pored svega toga je cet'alodiskus pokretan, i ako 

 ograničeno, kako to i za loksosomu pretpostavljamo. Prema tomu je cet'alodiskus 

 ujedno tubikolna, drškasta, pokretna, ali gotovo sesilna životinja. To je zaista 

 rijetka kombinacija. Pokretnost i drškavost uvjetuje, te je životinja solitarna bez 

 stoloničkih nastavaka. Ipak to nije moglo ugušiti onu drugu tendenciju, što je 

 probuđuje polusjedavi i ujedno tubikolni način života, a očituje se u vegetativnu 

 rasplodu putem pupanja, kako ga i u loksosome vidimo. Kako pupovi tvore 

 s roditeljem zajednički stan, nastaju kolonije, koje samo izvana po skeletu po- 

 kazuje zajedništvo, dok su inače konglomerat pojedinačnih persona. U drškastili 

 rotatora možemo vidjeti principijelno istih stvari u hrpe rizotida. 



Prema loksosomi je u tome razlika, što u loksosome leži zona pupanja na 

 samom čaškastom dijelu (polipidu u užem smislu), dok u cefalodiska imamo rijedak 

 slučaj, da je zona pupanja sišla bliže bazaluom kraju drška. Najv r jerovatnije je, 

 da je ta osobitost nastala u svo/.i s načinom života, koji je sličan tubikolnom. 

 Treba osobito naglasiti, da u samom procesu pupanja nastaje entoderm pupa 

 (probavilo) na isti, tako zvani atipični način, kao u entoprokta i ektoprokta. 

 Premještanje zone pupanja na bazalni kraj drška mogli bismo shvatiti kao proces, 



PRIRODOSLOVNA ISTRAŽIVANJA, Sv. 14. 8 



