115 



(hiberuakula? kao li nekih briozoa) kao i nastup renovaeionih pupova u stano- 

 vitim prilikama (Šepotijev, 93). 



H. Tunikati: 



Prelazimo na posljednju, za nas veoma zanimljivu hrpu sjedavih životinja 

 s vegetativnom propagacijom, na tunikate, najbliže srodnike kralj ežnjaka. Djelo- 

 vanje sjedavog načina života u smislu naginjanja na vegetativni način rasploda 

 putem uvećavanja plasticiteta proželo je cijelu organizaciju te je preneseno 

 naknadno nesamo na veoma rane embrionalne stadije, tako te je |)rimarna persona 

 (oozoit) često potpuno prolazna, nego se ta tendencija tako uvukla u samu organi- 

 zaciju, da je i u nekih hrpa tunikata, koje se vratiše slobodnu načinu života, 

 odnosno postadoše sekundarno plutavima, kao što su to bile ličinke svih hrpa 

 od početka, ostala ta tendencija djelatnom i dalje unatoč promjeni u načinu 

 života, i ako je baš taj faktor bio odlučan kod razvoja te tendencije (pirosomide, 

 salpide i doliolide). Nešto slično vidimo u hidrozoa s osobitim slučajem sifonofora. 

 a i od plutavih se meduza nekoje umnažaju vegetativno. 



a) Ascidije. 



Nas najviše zanimaju prilike u sjedavih ascidija. Kopelati nas se nikako 

 ne tiču, a taliacee tek u drugom redu, jer su pouzdano izvedeni oblici s učvršćenom 

 pravilnosti u svakom pogledu, a ove se dadu razumjeti tek, izakako smo upoznali 

 prilike u sjedavih ascidija. Rekosmo, da u hidromeduza ima pupanja, ali prave 

 stolonizacije nema. U taliacea nesamo da ima stologonije, nego je ona osobito 

 specijalizirana (divizionalna stologonija). Za razliku prema briozoima, koji su 

 svi od reda kolonijalni, i hidroida, koji su većinom takvi, ima među ascidijama, 

 i ako su sve sjedave, podosta solitarnih oblika, koji se uopće vegetativno ne 

 umnožavaju, ali zato obično veće izrastu, a često imaju osobite drške, veoma debelu 

 testu te korjenaste nastavke, koji služe pričvršćenju i odgovaraju radicelama u 

 drugih hrpa. 



Pored solitarnih ascidija bez vegetativnog umnažanja ima ih mnogo, koje 

 se umnažaju pupanjem, a ti blastozoiti redovito ostaju u organskoj svezi tvoreći 

 kolonije. Izuzetak čini na primjer jedna klavelinida (dijazona), u koje se blasto- 

 zoidi naknadno odjeljuju te živu solitarno. Ascidije pupaju na veoma raznolike 

 načine. Već u celenterata jednostavne organizacije prema onoj u ascidija vidimo 

 pupanje raznolike vrste. Jedamput nastaje pup na personalnom dršku polipa, 

 drugi put na samom čaškastom dijelu polipa (pupanje meduze na sinkorine- 

 polipu), treći put na apersonalnim dijelovima kolonije ili korma (kaulomu ili 

 i'izomu t. j. stolonu). Veliku raznolikost pokazuje osobito pupanje na samoj 

 hidro-meduzi. Osobit je slučaj u margelida s „atipičnim" pupanjem na manubriju 

 bez sudjelovanja materinskog entoderma. što nas sjeća prilika u briozoa. Ipak 

 ne imponiraju sve te raznolikosti osobito poradi neznatne organizacije hidrozoa, 

 jer ta ne da, da se slika cjelosti glede pupanja znatno mijenja radi mjesnih 

 prilika. U ascidija s njihovom znatnom organizacijom stvar je drugojačija, te su 

 prilike lokalizacije pupanja znatan faktor. 



T T principu radi se ipak uvijek o jednoj te istoj stvari. Manje ili više 

 oštro ograničeno mjesto na primarnoj personi (oozoit) embrionalizira se ili po 

 stane veoma plastično, te nastaje proliferacija. koja dovodi ili direktno do razvoj 



