117 



u poliklinida. Čitav bazalni kraj oozoita izrasta u stolonički nastavak — post- 

 abdomen, dok inače izrasta samo veoma ograničen dio toga kraja. Kao u talijacea, 

 tako se i ovdje vegetativni nastavak još prije diferencijacije odjeljuje u poprečne 

 dijelove (divizionalni pupovi), koji se svaki za se razvija dalje u po jednog 

 hlastozoida. Dakle je to indirektno pupanje s uranjenim odjeljivanjem vegeta- 

 tivnih klica, koji mogu naknadno opet u bližu svezu stupiti (divizionalna stolo- 

 tfonija u smislu Deegenerovu nasuprot gemacioualnoj ili pseudostolonično 

 [lupanje po Korsehel t-Hei der u). <• kakvoj heterotomiji (I)eegener 26, 

 strana H57.) ne može biti govora. 



Osobitost postabdotuiualnog stolona kao osobita oblika vegetativnog nastavka 

 još je u tome. što u nj zalazi srce. dakle jedan bitan dio personalne organizacije 

 oozoita. Ta je osobitost poglavit povod kontroverzi u shvaćanju prave prirode 

 bazalnoga nastavka ( postabdomen — stolo). Međutim ja ne nalazim u premještenju 

 srca u vegetativni nastavak ništa vauredno. Treba imati na umu, da i u ascidija 

 s neprijepornim stoloničkim nastavkom, kao većina lokalnom izraslinom bazal 

 noga kraja, redovito zalazi u nj nastavak epikardija. Lako je dakle moglo doći 

 i do premjeste) i ja čitavoga srca u svezi s proširenjem nastavka. T drugdje vidimo 

 prilikom premješten je bitnih personalnih dijelova u tjelesne nastavke i — a i 

 stolo je na koncu tjelesni nastavak, koji je naknadno izgubio personalni karakter — ). 

 Tako se na primjer premješta u nekih ciripedija spolna Žlijezda u držak. To 

 pak biva pored samih poliklinida i u nekih drugih ascidija (odijeljeni pupovi u 

 distaplije). Zališna je dakle svaka prepirka o tome. što je taj bazalni nastavak 

 u poliklinida, jer je svakako apersonalan i služi vegetativnom umnažanju (pro- 

 pagaciji). Osobito je to jasno, kad taj tobožnji „postabdomen" poraste i raz 

 grunjuje se preko svake mjere (eireinalium i. Nije ni potrebno uzimati, kako to 

 Korsche.lt i Heider čine. da je stolo ovakav, kakav je u poliklinida. postao 

 iz gotova tipičnoga stolona. kako ga nalazimo u klaveline. Stolo se poliklinida 

 razvio svojim putem na temelju istih razvojnih tendencija samo u nešto osobitu 

 smislu. Ne mora biti sve, što zovemo stolo nom te služi za vegetativne svrhe, 

 do u detalje po gradi i načinu razvoja identično. Identična je uvijek samo ten- 

 dencija, koja u izvjesnim prilikama dovodi do aktiviranja stolouičke tvorevine, a 

 način razvoja u posebnome određivali su i drugi faktori, kao općena razvojna ili 

 organizaciona tendencija dotične razvojne linije, posebne životne prilike (običaji), 

 organizacija i t. d. Poliklinidi čine bez .sumnje u pogledu stplogonije jednu posebnu 

 razvojnu grančicu. 



Najviše nas dakako zanima čista i tipična stologonija. kako ju vidimo samo 

 u jedne (po nekima dvije porodice: Clavelinidae i Peropboridae) hrpe 

 ascidija. koju jedni broje medu nionascidije, a drugi medu socijalne ili sinascidijc. 

 Pored specijalnih bazalnih nastavaka, koji služe isključivo prihvaćanju za pod- 

 loga, pa ih možemo nazvati korjenastim nastavcima ili radicelama, izrasta ili 

 pupa na bazi oozoita plazavi stolonički nastavak s neodređenim vršnim rastom, 

 koji se potpuno jednako vlada kao hidroriza u hidroida te je potpuno aperso 

 nalau. Pored prvotnog vegetacionog vrška, koji služi samo daljinskom rastu 

 samog apersonalnog nastavka te drugotnih vegetacionih pupova, koji se kasnije 

 pojavljuju na stranama prvotnog stoloničkog nastavka, a dovode samo do raz- 

 granjenja istoga nastavka, razvijaju se na gornjoj slobodnoj strani stolona specijalni 

 pupovi ili vegetacioni vršci, iz kojih se razvijaju potpune persone — blastozoidi. 

 Ovi vegetacioni vršci imaju ograničenu sposobnost rasta i daju samo po jednu 



