227 



pokazuju koliko ua istrošenoj površini, toliko i na svježem lomu bezbroj uloženih 

 Alveolina i Numulita, po kojima se i može zaključiti, da pripadaju srednjemu 

 Eocenu 1 . Ovi alveolinski i numulitni vapnenci izgrađuju obje strane dolina, kao 

 i neke prečke, kojima su pojedine doline rastavljene. Bitnu pak razliku prema 

 krednim tvorevinama pokazuju tvorevine FLLSA, koje se sastoje od pješčenjaka, 

 lapora i lapornih glina. Pješčenjaci su pretežno debelo slojeni i pločasto se 

 odlučuju, a redovno su istrošeni i prhki. U tom su stanju zelenkastosmeđe boje, 

 dok su na svježe odlomljenoj površini modrosive i smeđaste boje. Lapori i 

 laporaste~gline nastupaju u podređenom raširenju, pa su modrosive i smeđaste boje. 



U tim pješčenjacima i laporima nalazi se na različnim mjestima, kao u 

 okolici grada Drivenika, u vododerinama između Drivenika i Bribira, u koritu 

 Slanoga potoka, a najviše u okolici Kosavina 2 , bogata eocenska fauna. Ovo 

 cocensko kosavinsko nalazište poznato je radi svoga bogatstva okaminama već 

 i u starijoj literaturi. Kao prvi pisac onih krajeva bio bi Stache, no on se nije 

 toliko bavio paleontologijskim dijelom, pa zato spominje samo Alveoline i 

 Numulite 3 . Najbogatiji materijal iz okoliša kosavinskoga skupio je F r a u s e k e r*, 

 koji je našao preko 2000 komada. Poslije njega obradili su sličan materijal 

 s istog nalazišta Štetan i, De i Dainelli G. 5 , a u najnovije vrijeme D r. 

 V. Vogl . Prema istraživanjima rečenih autora našlo se ovdje gotovo iz svih 

 većih životinjskih odjela primjeraka kao: Foraminifera, Coelenterata, Echino- 

 dermata, Vermes, Brvozoa, Brachiopoda, Mollusca i Crustacea. 



Alveolinski i numulitni vapnenci u gornjim su partijama vrlo razlomljeni 

 i rasijeljeni, a u dubljim partijama debelo slojeni, pa su stoga i podesni za 

 postanak spilja. Uslijed toga i dolazi u opsegu njihova raširenja velik dio naših 

 pećina kao : pećina u Luki, PLŠKULIĆEVA pećina u Novome, ŠKABAC kod 

 Križišća, ponor MIŽOLOVO u Medomišlju, dvije pećine u Justinovu dvorištu 

 na Sušaku, pećina OREHOVICA i pećina LOKVICA kod Bakarca, BRIBIRSKA 

 PEĆ blizu sela Dragaljin, CIGANSKA PEĆ između sela Ugrini i Sv. Vid. 

 Tvorevine Fliša po svome mineraloškom sastavu nijesu sposobne za izgradnju 

 pećina, pa takovih u opsegu tih tvorevina i ne nalazimo, no zato su te tvorevine 

 od velike važnosti u pogledu hidrografije hrv. Primorja. Tvorevine eocena dolaze 

 od Rijeke preko Klane, odakle se raširuju od izvora Rječine smjerom NW — SO 

 prateći tok Rječine do ispod Zakaljskoga mosta, odakle prelaze pi'eko Orehovice 

 u dolinu Drage potoka, a odavle dalje prema Bakru, Driveniku, Bribiru i 

 Novome. Na toj zoni susrećemo pješčenjake Fliša i lapore kao nešto širu zonu 

 s obje strane Rječine, gdje izgrađuju uglavnom dno doline Rječine i Drage 

 potoka, a iznad Bakra nedaleko Sv. Kuzme posve se gube. Nastavljaju se pak 

 dalje u dolini Bakarea u uskom potezu prema Križišća, gdje su opet odijeljeni 

 uskom barijerom alveolinskog vapnenca od poteza Fliša, koji se širi od Malog 

 Dola preko Drivenika, Grižana, Bribira do u područje Velog i Malog Polja 



. ' Dr. S. Senubert: Die NBrdliolie Adria. p. 151. Berlin 1912. 



2 D r. Radić, D r. Kormos, Dr. Vogl: OeologLjski odnošaji ugarsko-krv. Primorja: 

 Izvještaj kr. ug. drž. geol. zavoda. Bpst. 1912. p. 340. 



3 D r. G. Stache: Die Eocengebiete in Inner-Krain und Istrien. Jahrb. d. k. k. gedli 

 Reichsanstalt. p. 11. 1864. 



4 Frauscher C. F.: Die Eozentauna von Kosavin nachst Bribir im kroat. Kiistenlando, 

 Verliand. d. k. k. geol. Reichsanst. Wien 1884. p. 56. 



5 Štetan i D. und Dainelli, GK: I terreni eooenici presso Bribir in Croazia, Redio. 

 r. Acc. Lincei Rom 1902, p. 154. 



6 D r. V. V o g 1 : Die Fauna der Eo/.enen Mergel in Vinodol in Kroatien, Mitheiluugen aua 

 dem Jahrb. d. k. ung. geol. Reichsanst. Bd. XX. Hft 2. p. 81. Bpst. 1912. 



