239 



poznate pukotine, pa dolazi do nepropusnoga pokrova Fliša i izbija na dan na 

 granici senonskog vapnenca i eocenskih tvorevina. Glavno je vrelo Rječine stalno, 

 pa obiluje u svaku doba godine znatnom količinom vođe, "sto je ujedno i izrabljeno 

 za Riječki vodovod. Iz toga slijedi, da je stanovita množina vode konstantna 

 i nije vezana o množini oborina, nego je to stalna voda podzemniea, koja u 

 obliku uzlaznog pukotinskog vrela izbija na površinu. Samo glavno vrelo zaprema 

 dno jedne polupećine (SI. 1. T. II.), u promjeru je 350 m. dubina vode iznosi 

 do 4 m, a temperatura vode 7° C. (u svibnju 1914.). Izvor je Rječine veaucluse- 

 vrelo u pravom značenju riječi t. j. kao pravo orijasko vrelo, a nikako u smislu 

 rijeke, koja ponire i onda opet izbija na površinu u obliku jaka vrela. Prema 

 mišljenju Lorenza 1 u ovom bi slučaju bila KLANSKA RJEČINA, koja se 

 gubi podzemno kod kapelice Sv. Roka u nekoliko ponora, pa bi imala opet 

 izaći na površinu u obliku vrela Rječine. Na ovo Lorenzovo tumačenje, za koje 

 kaže Dr. M. Se n oa 2 da nije ustanovljeno, možemo reći s obzirom na geologijski 

 sastav toga kraja, da vrelo Rječine ne može biti nastavak Klanske Rječine, jer 

 su se na istoku od mjesta poniranja u smjeru NW-SE duboke usjele tvorevine 

 Fliša. tvoreći tako između mjesta poniranja Klanske Rječine i mjesta izvora 

 Rječine duboku nepropusnu prečku, koja sprečava otjeeanje vode prema jugo- 

 istoku t. j. prema izvoru Rječine. Pošto se Klanska Rječina gubi podzemno u 

 senonskim i eoeenskim vapnencima, sigurno je. da, ta voda zalazi pukotinama u 

 smjeru brazdenja rečenih slojeva i izbija na istarskoj obali u obliku submarinib 

 vrela. Vrlo je vjerojatno, da jedan dio vode Klanske Rječine prolazi prije 

 spomenutim načinom prema jugu, gdje izbija kao vrelo ZVIR na desnoj obali 

 Rječine. 3 U svom daljem toku prima Rječina obilje vode iz dolinskog područja 

 Fliša, kao i s oba đolinska boka. Ispod sela Orehovicc prima Rječina periodički 

 potok iz doline Drage, koji odvodnje sjeverno -zapadni dio iste doline. Već na 

 koncu svoga tijeka na desnoj strani obale nedaleko tvornice papira prima jako 

 vrelo ZVIR. I ovo je vrelo konstantno, a izbija na granici krednih i eocenskih 

 tvorevina. Temperatura vode u Zviru je 9'5— 10° C. 



Hidrografijske prilike doline Drage jako su ograničene, pošto je raširenje 

 Fliša vrlo reducirano, pa s tim u svezi nalazimo ovdje tek nekoliko neznatnih 

 vrela i periodički Draški potok, koji se u Martinščici slijeva u more. Uglavnom 

 je dolina Drage, kako vidimo, vrlo siromašna vrelima pitke vode. što vrijedi 

 osobito za njezin SE dio, gdje nastupaju samo senonski i eocenski vapnenci. 

 uslijed česa je cijela cirkulacija vode prenesena podzemno. 



Nešto povoljnije prilike su u Bakarskom zalivu i Bakaračkoj dolini. Tu 

 imademo u samom Bakru na obali '2 jaka veaucluse-vrela zvana JAZ. koja 

 imaju kroz cijelu godinu dovoljnu količinu pitke vode, pa se Bakar i okolica 

 istom i oskrbljuje. Vrelo Jaz izbija na granici krednih i eocenskih vapnenaca, a 

 po svom karakteru je uzlazno pukotinsko vrelo. Voda je uglavnom krška voda 

 podzemniea, koja se povećava priđolaženjem vode iz zaleđa Bakra, dakle sa 

 visoravni između Skrljeva, Cernika i gorskoga sklopa Malohošta. Dr. M. Šenoa 

 spominje u svojoj Pontsko-jadranskoj razvodnici na str. 70. i 71., da su bakarska 

 vrela u svezi s KUKULJANSKIM JEZEROM, koje se nalazi u dubokoj vrtači 

 sjeverno od Bakra, a koje zna više puta biti pretežniji dio godine pod vodom. Ova 

 predmnijeva stoji toliko, što jezero Kukuljanovo nije pravo jezero, nego duboka 



1 Lorenz: Die Rječina. (Programm des k. n, k. Grynmasiums in Fiume 1861.), 



■ i - Dr. JI. Šenoa: Pontsko-jadranska razvodnica, Ka<l jug. akađ. kuj. 143. rt, (3*3- i 67. 



