241 



iskoristiti za onaj i onako siromašan okoliš. Južno od Sušika nastavlja Vinodolska 

 Rječina dalje svoj put do podno ruševina Badnja, prima na tom mjestu s lijeve 

 strane dvije neznatne bujice iz okolice Pođgore i Marušića i prolazi prodornom 

 dolinom kao potok DTJBRAČINA kod Cirkvenice u more. 



Sto se tiče drugog hidrografijskoga područja Vinodola t. j. onoga SUHE 

 ili BRIBIRSKE RJEČINE, hidrografija je posve analogna onoj u prvom području, 

 izuzev samo Bribirsku Rječinu, koja za cijeloga svog toka ima jedan smjer, 

 stvarajući tako samo jednu dolinu, i to karaktera uzdužne doline. Ako promotrimo 

 zalede Vinodola, vidimo ogroman bezvodni areal izgrađen od duboko rasjeljenih 

 i raspucanih krednih i jurskih tvorevina, s kojega areala meteorne vode diljem 

 tih pukotina poniru duboko u unutrašnjost. Kod toga imaju tendenciju slaza prema 

 moru, pa na tom svom putu dolaze do spomenute pukotine i nepropusnih slojeva 

 Fliša, gdje se sabiru u obliku vode pođzemnice i kao pukotinska uzlazna vrela 

 dolaze na površinu. Na cijelom velikom' prostoru od Novoga do Senja nemamo 

 nikakovih voda tekućica izuzev vrela, pa možemo za taj kraj reći sa Senoom 1 

 da nam valja uzeti cijelu obalu do Senja, koja obiluje obalnim vrelima i subma- 

 rinima, kao odvodnu zonu za onu vodu, koja zapane na terasama, što se spuštaju 

 od glavne kose Velike Kapele do mora, a zatvara ih razvodnica Gacke i Senjske 

 bujice s juga, pontsko-jadranska razvodnica s istoka, a razvodnica Ličanke sa 

 sjevera. 



Nastupanjem Raibl-naslaga u opsegu trijadičkog prodora Senjske Drage 

 uvjetovana je osnova za razvoj hidrografijskih prilika u onom opsegu, kako 

 nalazimo kod sličnih prodora u Velebitu. Brojna vrela, koja su vezana na 

 Raibl-naslage, i ovdje su kratka toka, pošto se neposredno na Raibl-naslage 

 naslanja glavni dolomit trijasa, a dijelom opet dolazi vođa u područje diplopornih 

 vapnenaca, pa se u oba slučaja vrlo brzo gubi s površine, tako da, izuzev vrlo 

 kratki Kriški potok, nemamo u Senjskoj Draži uopće dulje vode tekućice. Od 

 vrela u opsegu Senjske Drage valja spomenuti KRALJIČINO VRELO kao 

 najjače, pa služi stoga, uz ostala, za oskrbu grada Senja pitkom vodom. Sva 

 ostala vrela kao PUHLA, LFDENICA, MRZLA VODICA, KESTFNJEVO, 

 BRESTOVAČA i PIŠĆETAK siromašnija su vodom, pošto je sabirni areal vrlo 

 mala prostora. Temperatura vođe ovih vrela varira, kako je ustanovio p r o f. 

 Rivosecchi 1 , od 7 - 5° R (Kraljičino vrelo) đo 11° R (Puhla vrelo) za 

 vrijeme najveće suše u mjesecu kolovozu 1911. Vrelo FERDINANDOVAC kod 

 Sv. Mihovila leži 525 m aps. visine, dolazi tako isto u Raibl-naslagama, a 

 obiluje znatnom množinom dobre pitke vode. Sva ova vrela dobivaju vodu iz 

 najbližeg svoga okoliša kao s Veljuna, Vrnća vrha, Petrove grede, Biace, Senjske 

 Dulibe i dijela Ljubeške koso. Meteorne vode prodiru kroz naslage glavnoga 

 dolomita i lijasičkih vapnenaca, koje tvorevine padaju prema jugo-zapadu, do 

 nepropusnih Raibl-naslaga i eruptivne mase, gdje onda ponovno dolaze na 

 površinu u obliku slojnih vrela. Da Senjska Draga ne obiluje jačom masom 

 vode, razlog su tektonske prilike, koje su uzrokovale, da se sabirni areal za 

 Senjsku Dragu ograničio samo na njen najbliži okoliš. 



Činjenica, da je NE krilo Velebita usjelo za kojih 1000 m, očituje se jasno 

 izraženom pukotinom smjera NW — SE na toj strani Velebita, koja se produžuje 

 do pod Senjsko bilo. Ta pukotina očituje se uz ostale oznake još i nizom ponora 

 rijeke Like i Gacke, kao i padanjem slojeva prema NE. Pošto je Senjsko Bilo — 



1 V. Rivosecchi: Senjska Draga. Izvještaj kr. real. gimn. Senj 1911/12. p. 15. 

 PRIRODOSLOVNA ISTRAŽIVANJA Sv. 15. 16 



