256 



Pećina SAN MARINO. U dvorištu hotela Sun Marino u Novom našla 



se malena ali zanimljiva pećina prigodom kopanja cisterne. Ulaz u pećinu nalazi 

 ae u stropu iste, pa je umjetno načinjen i zatvoren, a vodi u 5m duboku 

 prostoriju, koja se dijeli u dvije omanje dvorane. Veća dvorana ide smjerom 

 N — S, duga je 9 m, a široka 4 m — 4m 50 cm. Druga je dvorana manja: dugačka 

 je 2 m 40 cm. a široka oko "2 m. Pećinu je punu, tvorevina siga, pa se čini. kao 

 da je cijela pećina prevučena naslagom siga. U većoj dvorani ističe se pet 

 ovećih stupova stalagmita, koji sežu do stropa, a koji su u promjeru do 50 cm. 

 Sve su sigaste tvorevine onečišćene ilovinom i terra rossom, pa stoga nemaju 

 običajne bjeloće. Karakteristično je, da su te tvorevine na površini različnog 

 hubrežastog i kvržastog oblika, koji su oblici posljedice primjesine ili ilovine ili 

 terra rosse. Pećina se nalazi u debelo slojenim ruđističkim vapnencima, pa je 

 djelo korozije u društvu dviju pukotina smjera N — SiO — W. Svod pećine danas 

 je posve tanak, ali je svojevremeno bio znatnije debljine, što nam svjedoče 

 stalagmiti i Bigasta prevlaka preko cijele pećine kao i preostala ilovina, kojom 

 su sve pukotine zabrtvene. Odstranjenje dobrog dijela svoda u savezu je s lomom 

 uz morsku obalu, uzduž kojega su znatne naslage gornje krede duboko usjelc 

 pod razinu morsku. Nakapnice nalazi se j)0 stijenama pećine, a ima je i u podu 

 u sigama, koje imaju oblik pladnjića, a ispunjaju pod obiju dvorana. Temperatura 

 odgovara uglavnom vanjskoj, pa je u travnju 1914. bila 11° C. 



PIŠKULIĆEVA pećina. Ovo zapravo nije pećina u pravom smislu 

 riječi, nego je tek nešto šira pukotina, koja je poprimila oblik spiljskog hodnika 

 dugog 12 m, širokog na mjestima do 1 m 20 cm, a visokog 3 m 20 cm. Ulaz, 

 koji je okrenut prema SW, više je umjetan nego prirodan, pa je širok nešto 

 preko po metra, a visok 2m 50 cm. Hodnik se svršava vertikalnim ponorom 

 dubokim 8 — 9 ni, od čega je 7m ispunjeno brakičnom vodom, a pukotinski mu 

 se karakter očituje već na samom ulazu. Pukotina seže do vode podzemnice, pa 

 tako dolazi i do razine morske, a more dolazi u pukotinu, što je razlogom, da 

 je voda brakična. Njveuu vode u pukotini nije konstantan, nego raste i pada, 

 s plimom i osjekom, kao i za vrijeme jakih oborina u onom okolišu. Ova razlika 

 u vodostajima jasno se razbira na stijenama hodnika, a očituje se u obliku 

 zanudjenih pruga na stijenama. Pećina se nalazi u eocenskim vapnencima debelu 

 slojenima i raspucanima i teče smjerom N-S. Temperatura vode bila je u travnju 

 L914. 95° O. a zraka 11° C. Na stijenama hodnika nalazi se više stalaktita i 

 prevlaka sige, pa je ovaj dio hodnika očito stariji od onoga dijela, u kojem 

 dolazi voda. 



Dr. Vuk san u svojoj raspravi „Fenomenalni oblici Krasa" na strani 13. 



nastoji b pomoću ove pećine da dokaže svezu između pećina i dolina, t. j. da -u 



doline nastale prolomom spiljskih tavana, kao i dokaz, da spiljske rijeke postoje, 



a napose da je dolina Bribira u vezi sa spiljskom rijekom. Držim prema dosada 



Mom iskustvu, da je Piškulićeva pećina vrlo nespretan i loš primjer, koji 



opće ne može primijeniti na bilo koju od gore navedenih tvrdnja. Kako 



smo sporni auli, Piškulićeva je pećina zapravo šira pukotina, koja nema nigdje 



nikakove veze i ništa zajedničko bilo s kojom dolinom onoga okoliša. O opstojnosti 



spiljskih rijeka nema danas više sumnje, no tumačiti postanak Bribirske doline 



urušavanjem spiljskih tavana i djelovanjem spiljske rijeke apsurd je, ako se 



e Stratigrafijski odnosi i tektonski momenti Vinodola. Smjelost je ovako 



neznatnim, bezvrijednim i jednim jedinim primjerom pobijati mišljenja i navode 



