262 0. LUNDBLAD 
1. Uppvirvling av bottenslammet genom antenner och ben. 
2. Den yttre, bakåtledande näringstransporten. 
3. Den inre, framåtledande näringstransporten. 
4. Födans införande i munhålan och tuggningen. 
Fråga vi oss vilken nytta Limnadia har av sin fångstapparat och 
varför ej födan kan upptagas på enklare sätt, ha vi först att lägga märke 
till följande. Hela djuret omgives av ett skal, vilket hindrar det att 
komma 1 direkt beröring med det yttre. Blott stjärtspetsen, antennerna 
samt allra främsta delen av huvudet med det sammansatta ögat nå utan- 
för skalet. Munnen med sina käkar och sin överläpp ligger dold, och 
dessutom är densamma genom huvudets inböjda läge vänd bakåt. Följ- 
den är naturligtvis den, att mundelarna aldrig kunna komma åt att gripa 
tag i utanför skalet befintlig föda. Denna måste därför genom extremi- 
teternas tillhjälp först virvlas in 1 skalet. Förekomsten av två skilda 
rännor har också sina fördelar. ”Tillsamman bilda de en mycket ändamåls- 
enligt verkande apparat i och för näringens transport. Skulle allt slam, 
som fattats av benen och pressats ner 1 ytterrännans botten, utan vidare 
släppas in i innerrännan, bleve munhålan utsatt för ett överhopande av 
näringsmaterial. Nu kan :emellertid djuret frivilligt insläppa 1 innerrän- 
nan en större eller mindre kvantitet av det i ytterrännan bortglidande 
slammet. Dessutom kunna också, vilket ej framhållits i det föregående, 
de redan i innerrännan införda små partiklarna vid behov utföras igen, 
utan att transporteras vidare mot munnen, vilket sker därigenom, att 
maxillarutskotten skilja sig åt och släppa ut dem. Vad som inkommer 
1 innerrännan kan således efter djurets gottfinnande antingen drivas mot 
munnen eller utföras igen. 
Det vore ej utan sitt intresse att kunna jämföra näringsfångsten 
hos Limnadia med de skallösa phyllopodernas. Någon mera detaljerad 
skildring av förloppet hos de senare finnes likväl icke, men man skulle 
kunna tänka sig, att den hos dem vore enklare. . Emellertid intager hu- 
vudet hos de skallösa phyllopoderna samma ställning som hos de skal- 
bärande, och i övrigt finnas mellan de båda grupperna så stora överens- 
stämmelser i morfologiskt hänseende, att man i första hand kan förmoda, 
att också näringsfångsten sker på 1 det stora hela likartat sätt. 
Som av det ovanstående framgått, försiggår näringsfångsten hos 
Limnadia på ett tämligen invecklat sätt. Djuret tillhör den biologiska 
grupp, som vi kunna kalla slamätare. Men det avviker dock väsentligt 
från de flesta andra hithörande djurformer genom det sätt, varpå näringen 
uppsökes och fortskaffas vidare. Under det att de flesta slamätare för- 
skaffa sig sin föda genom att direkt sluka slammet eller gripa slampar- 
tiklarna med särskilda fångstapparater (t. ex. med hjälp av en utstjälp- 
bar proboscis), sker motsvarande process hos Limnadia genom frambrin- 
gandet av vattenströmmar med extremiteternas tillhjälp. I detta senare- 
