264 0. LUNDBLAD 
mitt). Men vid den tidpunkten dogo även dessa. Många hade då redan 
för omkring -en vecka sedan avlämnat sina ägg, vilket helt enkelt går så 
till, att den att börja med fast sammanhållna äggmassan börjar upp- 
luckras; så småningom komma härvid äggen att genom djurens rörelser 
falla ut ur förvarimgsrummet under ryggskalet samt sjunka till bottnen. 
Som redan LIiLLJEBORG anmärker, är nämligen abdomen hos dessa djur 
mycket rörlig, ungefär som hos ecladocererna, och den användes ofta lik- 
som hos dem till att avlägsna främmande föremål, som kommit in un- 
der skalet. Men den tjänar även till att förflytta djuren 1 tät och snär- 
jande vegetation, såsom t. ex. de Sphagnum-bestånd, där den lever. Bak- 
kroppen verkar härvid ungefär som en hävstång och skjuter fram djuret 
bit för bit. 
Under den varma sommaren 1914 blev Limnadia-lokalen fullstän- 
digt torrlagd. Redan tidigt på våren några veckor efter snösmältningen 
var vattnet slut. De larver, som redan börjat sin utveckling, gingo na- 
turligtvis härvid förlorade. Något nytt vatten kom ej förrän sent på 
hösten samma år och då helt obetydligt. Under den därpå följande vin- 
tern var sänkan, där gölen legat, täckt endast av en tunn is- och snö- 
skorpa. Våren 1915 var gölen åter vattenfylld, och tack vare den myc- 
ket rägniga och kalla sommaren höll den rikligt med vatten till långt 
in på hösten. Härigenom kunde en ny generation av Limnadia komma 
till utveckling, varom mera nedan. De ägg, ur vilka denna generation 
framgick, hade således övervintrat två och översomrat en gång. 
Ett kulturförsök med de hösten 1913 lagda äggen misslyckades, såsom 
det ibland gjort även för Sars. Äggen hade förvarats torra och utsatta 
för frosten ända till den 4 mars 1915, då de lades i akvarium inomhus. 
Den 13 mars syntes den första naupliuslarven. Följande dag funnos tal- 
rika sådana. Efter en vecka voro emellertid alla ungar döda. De hade 
då utvecklats till det stadium, som i SARS” citerade arbete finnes avbil- 
dat å tab. XVII, fig. 3 (eller fig. 4). 
Till sist ett par ord om utseendet och storleken av de 1913 fångade 
exemplaren. Intet av dem uppnådde de storartade dimensioner, som 
LILLJEBORG uppgiver för de blekingska individen, av vilka de största 
mätte 17 mm. i längd och 13 mm. i höjd, vilket helt säkert är något 
enastående, även om hänsyn tages till förhållandena i andra län- 
der, där djuret observerats. SPANGENBERG! uppgiver således längden till 
S, höjden till 5 mm. KEILHACK” angiver längden hos tyska exemplar 
till 12 och höjden till 9 mm. SaArs” största norska exemplar ha samma 
dimensioner som KEILHACK's. VaAvrRA" har 1 Böhmen funnit omkring 15 
1 Anf. uppsatsen p. 473. 
? L. KemHacKk: Phyllopoda. — Die Sässwasserfauna Deutschlands. Heft 10. 
Jena 1909, p. 10. 
? Anf. arbetet p. 86. 
+ Anf. uppsatsen p. 64. 
