ETT FYND AV LIMNADIA LENTICULARIS (L.) JÄMTE DESS BIOLOGI 200 
Då djuren äro tämligen rörliga och oroliga, visade det sig nödvän- 
digt att i och för undersökningen först fixera dem på lämpligt sätt. 
Härvid gick jag tillväga sålunda, att jag fäste dem vid en liten kaut- 
schukbit medelst en fin nål, vilken stacks genom skalet på ryggsidan, 
således utan att skada eller komma i beröring med själva kroppen. För 
att tydligare kunna iakttaga benens funktion bortopererade jag större 
delen av ena skalhalvan. Trots att djuret är mycket genomskinligt er- 
bjuder det dock åtskilliga svårigheter att klart och tydligt kunna iakt- 
taga vad som försiggår, och i vissa fall blev jag därför tvungen att 
borttaga även ena sidans extremiteter för att komma åt att se den mot- 
satta sidans inifrån. Som djuren naturligtvis skadas avsevärt genom ett 
dylikt ingrepp, hinner man ej se mycket innan rörelserna alldeles upp- 
höra. Kautschukbiten med det sålunda behandlade exemplaret nedsänk- 
tes därpå i vatten i en flat skål och undersöktes. För att kunna påvisa 
vattenströmmarnas eller näringspartiklarnas gång använde jag en filtre- 
rad vattenlösning av karmin. Den största nyttan gjorde emellertid med 
karmin färgad äggvita, vilken var ett i alla avseenden utmärkt medel. 
För att vid behov något förlångsamma den ofta häftiga rörelsen hos 
extremiteterna begagnades etervatten (— något eter uppskakad i vatten), 
vilket emellertid bör vara mycket svagt, emedan djuren äro synnerligen 
känsliga för detta bedövningsmedel. 
Vi skola nu taga närmare kännedom om det egendomliga och in- 
tressanta sätt, varpå Limnadia förskaffar sig sin föda. Förvarar man 
djuren i ett akvarium, finner man dem vanligen ligga stilla på bottnen 
eller sitta fastklamrade bland växterna med sina antenner. Benen äro 
likväl alltid stadda 1 rytmiska rörelser. Utgöres bottensatsen av slam 
eller annat finfördelat material, skall man emellanåt se djuren börja röra 
på sig och med framkroppen rota i muddret. Det som då uppröres så- 
väl genom antennernas som benens rörelser, drives bakåt på sätt, som 
förut i korthet beskrivits. Detta är lätt att iakttaga 1 akvariet med 
obeväpnat öga eller med en svag lupp, om exemplaren ej äro alltför små. 
I detalj är förloppet följande. De uppslammade partiklarna sugas av den 
genom benrörelserna uppkomna vattenströmmen in mot de främsta, bak- 
om huvudet liggande benparen. Härvid kommer en stor del av dessa 
partiklar inom benens direkta verksamhetsområde, de fattas av dem och 
komma att föras bakåt. Detta sker ej 1 första hand genom den om- 
nämnda vattenströmmen, ty denna rör sig med starkare kraft blott nära 
extremiteternas yttre delar.! Till någon del bidrager nog strömmen, sär- 
skilt längst fram, men transporten sker dock huvudsakligen tack vare 
direkt mekanisk påtryckning, orsakad av benens borst, då dessa vid ben- 
rörelserna slå bakåt. För varje gång benen slå bakåt föras partiklarna 
således längre och längre mot djurets bakkroppsspets. De sammanbakas 
härvid allt hårdare. Även en annan sak skola vi lägga märke till. Under 
! Den är av betydelse egentligen blott för djurets ställflyttning. 
