16 
Lika växlande som utseendet är valet av rov. Frånsett 
några släkten, som fånga spindlar, träffa de övriga sitt 
val bland insekter av de mest olika slag. Sålunda finnas 
specialister på flugor, myggor, steklar, skalbaggar, fiärilar, 
fjärillarver, bärfisar, stritar, bladlöss, sköldlöss, blåsfoting- 
ar, stövsländor, dagsländor, kakerlackor, mantider, syrsor, 
vårtbitare och gräshoppor. I sällsynta undantagsfall händer, 
att någon rovstekel väljer byten ur så skilda grupper som 
flugor och bärfisar, men eljes inskränker sig varje art till 
närbesläktade jaktbyten. Enligt en uppgift av Pallas skulle 
han under sin berömda resa genom Ryssland i slutet av 
1700-talet i trakten av Samara ha funnit en rovstekel, som 
han kallar Sphex lacerticida av den anledningen, att den 
befunnits döda och nedgräva små ödlor. Denna uppgift, 
som vid första påseende förefaller tämligen osannolik, har 
i vår tid på sätt och vis fått en bekräftelse, i det från Rio 
de Janeiro omtalas en stor vägstekel, som hade dödat en 
fingerlång ödla och släpade den i väg mellan sina långa ben, 
fasthållen vid strupen. Man kan visserligen, särskilt i sista 
fallet, känna sig frestad att betvivla uppgiften om stekelns 
art, men eljes kan det ej anses alltför orimligt, att bland så- 
dana mångfrestare som rovsteklarna någon tillgripit denna 
utväg att sörja för sina larver. Sättet att bära ödlan tyder 
emellertid snärare på en med sandsteklarna än med väg- 
steklarna besläktad art. Då stekeln uppges ha den för 
våra förhållanden högst ovanliga längden av 60 mm., med en 
gadd av 8 mm., så vore det ingalunda förvånande, om han 
med sin ansenliga styrka och sitt fruktansvärda vapen skulle 
kunna överväldiga smärre ödlor. 
Sina larvkamrar eller celler gräva de flesta rovsteklar 
i marken, vare sig i mer eller mindre horisontell mark eller 
i branta sandbrinkar. Andra föredraga maskhålen i gam- 
la träväggar och stubbar, eller gnaga de själva i icke alltför 
hårt trä sina gångar och kamrar. Ännu andra bebo ihå- 
