19 
med sin längd av ända till 22 mm. Grovt och tämligen klum- 
pigt byggd, med kort, smalt skaft för bakkroppen, är hon 
till färgen övervägande svart, men med främre hälften av 
bakkroppen rödbrun. Mellankroppen och det stora huvu- 
det äro ymnigt beklädda med svart, utstående ragg. Ving- 
arna äro mer eller mindre rökskuggade. 
Jakt. Lugn och värdig i sina rörelser, i motsats till de 
nervösa vägsteklarna, vandrar denna sandstekel betänksamt 
omkring med mot marken spanande sänkta antenner. Han 
befinner sig nu på jakt. Men det är ej något över marken 
framskyndande byte, som han spårar. Vad han söker är 
uppenbarligen något under markens yta befintligt. Här och 
där stannar han, trycker sina antenner mot marken, kraf- 
sar tveksamt några tag med framfötterna och börjar plöts- 
ligt ivrigt gräva. Med växelvisa tag, som en grävande hund, 
kastar han med framfötterna sanden bakom sig, varvid en 
rad med grävborst på fotledernas yttersida gör god nytta. 
Helt grunt under sandytan kommer en gråbrun larv i dagen. 
Det är denna som är det eftersträvade bytet. 
Dessa larver, som äro föremål för Psammophilas jakt, 
äro de beryktade gräsmaskarna och andra mörkfärgade natt- 
flylarver, som ha sitt tillhåll i jordbrynet, där de dölja sig 
under en tunn betäckning av sand eller avbitna grässtrån. 
De äro vid denna årstid omkring 25 mm. långa, feta och 
välfödda, emedan de antingen redan börjat sin kokongspin- 
ning eller just stå i begrepp att göra det. Sällan befinna 
de sig på ett djup av en eller annan cm. under markytan, men 
då de i alla händelser under sina nattliga expeditioner i jord- 
brynet efterlämnat luktspår, behöver man ingalunda fantisera 
över något för oss okänt sinne för att förklara, huru stekeln 
kan uppdaga dem i deras gömslen. En uppspårad larv är i 
regeln ett säkert byte, ehuru han ibland genom att häftigt 
räta ut den hopkrökta kroppen kan slunga sig bort ansen- 
