20 
liga stycken. Dock kan hans gripande ibland stöta på svå- 
righeter. En jagande Psammophila sågs hårt ansätta en svart- 
grå larv, som var gömd i en liten tät grästuva. Då stekeln 
sökte tränga sig in på ena sidan, drog sig larven hastigt till 
tuvans andra sida, där han kunde ses mellan nedersta delar- 
na av de täta grässtråen, och då stekeln angrep från denna 
sida, retirerade larven lika hastigt och lyckades på detta 
sätt undgå sitt öde några minuter längre än vanligt. 
Paralyseringen. Stekeln söker uppenbarligen, av skäl, 
som nedan skola nämnas, tillfälle att först få tag i den upp- 
grävda larvens framända. Kraftigt griper han med käkarna 
om offrets nacke, böjer in bakkroppens spets under larvens 
buksida och sänker under sitt offers våldsamma slingringar 
sin gadd i någon av de främre lederna, stundom i den allra 
främsta framför första bröstfotparet. Därefter sticker han 
i mellanrummen mellan vart och ett av de följande bukseg- 
menten, utom i kroppens bakre tredjedel, och flyttar där- 
vid sitt tag med käkarna längre nedåt ryggen, i samma mån 
som turen att stickas kommer till de bortre lederna. Le- 
derna bakom bukfötterna stickas emellertid ej, och ordning- 
en, i vilken de främre lederna stickas, växlar ansenligt, be- 
roende bl. a. på vilken del av larvens kropp som stekeln 
först fatt tag. 
Ofta avbrytes paralyseringen, sedan några styng utde- 
lats, av en stunds vila, varunder stekeln, alldeles utmattad 
såsom det förefaller, med utsträckta ben lägger sig platt på 
marken (se fig. 1 t. h.), helst i någon liten fördjupning, vari 
han kan inpassa sin kropp. Sannolikt är hans giftblåsa för 
tillfället tömd, och han väntar på att den skall samla nya 
tillflöden från giftkörteln. 
Ett annat slags avbrott under högst överraskande for- 
mer förekommer ej sällan, då stekeln med alla tecken till 
ytterligt obehag häftigt gnider käkar och huvud mot sanden 
