22 
förrådskammare. Gadden behöver ej träffa själva nervknu- 
tarna, utan huvudsaken är, att giftet sprides till dessa och 
till därifrån utgående nervstammar. De viktigaste rörelse- 
musklerna förlamas därigenom. 
Fabre är övertygad, att paralyseringen i främsta rum- 
met åsyftar en konservering av de till foder åt stekellarven 
inlagda djuren genom att undvika att döda dem, men ändå 
göra dem oförmögna att röra sig. I detta skick kunna de 
leva länge, så att stekellarven skulle få färsk föda, vilket 
Fabre föreställer sig wara en nödvändighet för deras liv 
och wvälfärd. Denna åsikt är sannolikt ej den riktiga. En av ste- 
kelns larv angripen foderlarv dör snart av blodförlust, och mot 
slutet av Psammo phila-larvens ät-tid, d. v. s. 7—11 dagar 
efter kläckningen och 10—14 dagar efter paralyseringen, 
befinner sig hans föda i ett upplösningstillstånd, som inga- 
lunda borde motsvara hans anspråk., om han verkligen vore 
den gourmet, som Fabre föreställer sig. Ännu påtagligare 
blir detta ifråga om steklar, som inlägga många små byten 
i samma cell. Dessa äro ofta redan från början döda, OCK 
om någon konservering kan således ej bli tal. 
Transporten av bytet. Efter lyckligt avslutad jakt skall 
nu bytet förflyttas till den plats, där det skall användas. Ste- 
keln griper med käkarna om undre sidan av kroppens främre 
del och bär sedan larven emellan sina ben, så högt upplyftad, 
att hans rygg ej släpar på marken. För detta ändamål stö- 
der han under med frambenen och går sålunda blott på 
de två bakre benparen. Det är uppenbart, att larvens buk- 
"sida vändes uppåt, för att ej hans med hakkransar försedda 
bukfötter skola haka fast i markens ojämnheter. Detta in- 
träffar däremot, när stekeln nödgas tränga sig fram mellan 
grässtrån, och vållar mycket besvär. 
Bytets provisoriska döljande. Den väg, som Psam- 
mophila behöver bära sitt byte, är i allmänhet ej lång. Van- 
